УХВАЛА

31 липня 2020 року

м. Київ

справа № 369/7613/17

провадження № 61-17851св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач (за первісним позовом) - ОСОБА_1 ,

відповідач (за первісним позовом) - ОСОБА_2 ,

третя особа (за первісним позовом) - ОСОБА_3 ,

позивач (за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 ,

відповідач (за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,

позивач - ОСОБА_3 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 ,

розглянувши у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 червня 2018 року у складі судді Дубас Т. В. та постанову Київського апеляційного суду від 02 вересня 2019 року у складі колегії суддів: Лапчевської О. Ф., Болотова Є. В., Музичко С. Г., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про визнання права власності та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності, визнання права власності та стягнення коштів, позовом третьої особи із самостійними вимогами щодо предмета спору ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання права власності та стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про визнання права власності.

Позов мотивований тим, що у період з 02 вересня 1989 року по 24 січня 2017 року позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . Під час перебування у шлюбі ними був набутий у власність житловий будинок АДРЕСА_1 .

Після розірвання шлюбу відповідач заявив, що вказаний будинок його особиста приватна власність, оскільки він був йому подарований, і не виявив бажання вирішувати спір, щодо вказаного нерухомого майна в позасудовому порядку.

Зважаючи на це, ОСОБА_1 та приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Красновською Т. В. було підготовлено та направлено відповідні звернення до КП Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області на які, листом від 16 травня 2017 року № 604 було надано відповідь, що відповідно до матеріалів інвентаризаційної справи на вказаний житловий будинок право власності на нього зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва на право власності від 20 грудня 2001 року, виданого виконавчим комітетом Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради на підставі рішення від 30 листопада 2001 року № 704 (зареєстровано в БТІ 25 грудня 2001 року за реєстраційним номером 1185 в реєстраційній книзі № 4).

Оскільки свідоцтво про право власності на спірний будинок видане на ім`я відповідача остання не має можливості володіти користуватись та розпоряджатись вказаним майном в межах своєї частки.

Таким чином, будинок АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю ОСОБА_2 (відповідача) та ОСОБА_1 (позивача). Однак, ОСОБА_1 не може реалізувати своє право власності, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на її власність.

18 липня 2017 року Регіональним сервісним центром в м. Києві на запит адвоката Ненади О. А. було надано відповідь наступного змісту: Станом на 15 липня 2017 року транспортні засоби: MITSUBISHI PAJERO, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , зареєстрований за громадянином ОСОБА_2 з 15 червня 2010 року по теперішній час на підставі довідки - рахунку від 11 червня 2010 року № 994503, яка була видана ТОВ «Діамант-Альянс»; HYUNDAI ACCENT, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , належить вказаному громадянину з 24 січня 2017 року по теперішній час на підставі договору від 24 січня 2017 року № 8041/2017/302015, укладеного в ТСЦ № 8041. За громадянином ОСОБА_2 з 06 березня 2001 року по теперішній час зареєстрований на праві власності автомобіль TOYOTA CARINA II 2.0, сірого кольору, 1992 року виготовлення та з 11 серпня 2011 року зареєстрований на праві власності причіп HUMBAUR НОМЕР_3 , сірого кольору, 2011 року виготовлення.

Таким чином, з вказаного вбачається, що вказані транспортні засоби, окрім автомобіля HYUNDAI ACCENT, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , були набуті та зареєстровані на ім`я відповідача під час перебування із нею у шлюбних відносинах і як наслідок вказане майно є спільною сумісною власністю.

Позивач просила визнати, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та земельна ділянка площею 0,0829 га, кадастровий номер :01:005:0073, що знаходиться в АДРЕСА_1 є об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; визнати за ОСОБА_1 , право власності на 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 , загальною площею 314,3 кв. м, житловою площею 114,90 кв. м. На іншу 1/2 частину даного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 314,3 кв. м, житловою площею 114,90 кв. м, визнати право власності за ОСОБА_2 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площе 0,0829 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер: :01:005:0073, що знаходиться в АДРЕСА_1 ; на іншу 1/2 частину даної земельної ділянки, що знаходиться в АДРЕСА_1 , площею 0,0829 га, кадастровий номер :01:005:0073 визнати право власності за ОСОБА_2 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину автомобіля MITSUBISHI PAJERO, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_4 , на іншу 1/2 частину даного автомобіля визнати право власності за ОСОБА_2 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину автомобіля TOYOTA CARINA II 2.0, сірого кольору, 1992 року випуску, на іншу 1/2 частину цього автомобіля визнати право власності за ОСОБА_2 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину причіпу HUMBAUR Н 752010-30А, сірого кольору, 2011 року випуску, на іншу 1/2 частину цього ж причіпу визнати право власності за ОСОБА_2 .

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 подав до суду зустрічну позовну заяву, яка була мотивована тим, що 02 вересня 1989 року між ОСОБА_2 та, на той час ОСОБА_4 , був укладено шлюб, який зареєстрований Ленінградським ЗАГС м. Києва, про що в книзі реєстрації актів укладених шлюбів зроблено запис № 1581. Після одруження обрали прізвища ОСОБА_2 та ОСОБА_4

У січні 2017 року, шлюб між ним та відповідачем було розірвано, про що Святошинським районним у м. Києві відділом актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції видано свідоцтво про розірвання шлюбу від 24 січня 2017 року.

За час перебування у шлюбі ними було набуто майно, а саме земельна ділянка, площею 0,0998 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення - будівництво та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :03:008:0246. 20 липня 2013 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу від 20 липня 2013 року земельної ділянки площею 0,0998 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення - будівництво та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :03:008:0246.

ОСОБА_2 було надано відповідну згоду на укладення даного договору, оформлену належним чином, про що зазначено в договорі.

Згодом було подано до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області відповідне повідомлення про початок виконання будівельних робіт на даній земельній ділянці та розпочато будівництво.

Однак, у серпні 2017 року на запит адвоката Кривошей О. Ю. було видано інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02 серпня 2017 року № 93449090, з якої стало відомо про те, що вищезгадана земельна ділянка була відчужена відповідачем шляхом укладення договору купівлі-продажу від 31 липня 2017 року № 1093, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Красновською Т. В.

Про відчуження земельної ділянки відповідач не повідомила, а грошові кошти, які вона отримала в результаті укладення угоди, вона привласнила собі, незважаючи на те, що він відповідно до вимого чинного законодавства, має право на 1/2 їх частину.

ОСОБА_2 та його колишня дружина - ОСОБА_1 були співвласниками будівельних матеріалів, які використовувалися для будівництва будинку, 40 % готовності, який розміщений на земельній ділянці, кадастровий номер :03:008:0246, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , однак дане майно було продано відповідачем, про що вона не повідомила та приховала даний факт.

Відповідно до аналітичного дослідження, розробленого ТОВ «Кволітас» від 07 серпня 2017 року ступінь готовності недобудованого житлового будинку, який розміщений на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2 %.

При цьому, ринкова вартість житлового будинку - ступінь готовності 40 %, загальною площею 193,39 кв. м (171 кв. м - згідно повідомлення по початок будівельних робіт - будівельний паспорт № 747 від 6/09-2013) та земельної ділянки (кадастровий номер :03:008:0246) складає 2 241 600,00 грн, в тому числі вартість земельної ділянки складає 1 081 600,00 грн.

ОСОБА_2 просив: визнати об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 803 490,00 грн, отримані ОСОБА_1 внаслідок продажу земельної ділянки, площею 0,0998 та, цільове призначення - будівництво та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :03:008:0246 та будівельних матеріалів, які використовувалися для будівництва будинку, 40 % готовності, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину вказаних грошових коштів, яка становить 401 745,00 грн; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1/2 частину вказаних грошових коштів, яка становить 401 745,00 грн.

У грудні 2017 року до суду надійшла позовна заява третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_3 , яка була мотивована тим, що ОСОБА_3 є матір`ю ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 від 17 червня 1986 року.

Вважала, що має право на 1/2 частину житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та відшкодування вартості будівельних матеріалів та інших витрат, які були понесені нею на його добудову та реконструкцію, виходячи з такого.

У вересні 1976 року між нею, на той час ОСОБА_7 , та ОСОБА_8 було укладено шлюб, про що 24 вересня 1976 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві в книзі реєстрації актів цивільного стану зроблено запис № 635.

За час перебування у шлюбі у них народився син - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після народження сина вона знаходилася у відпустці по догляду за дитиною до досягнення шестирічного віку.

Загальна сума отриманих нею грошових коштів в якості заробітної плати за 1977 - 1994 роки на ПАТ «Київський завод реле та автоматики» становила 5 881 252,31 крб.

Між нею та чоловіком була домовленість, що грошові кошти, які отримувалися нею в якості заробітної плати заощаджувалися на майбутні потреби їх сина, в тому числі на житло, в той час як заробітна плата чоловіка витрачалася на потреби їх сім`ї. Таким чином, їй вдалося зібрати близько 40 000,00 дол. США.

02 вересня 1989 року між їх сином - ОСОБА_2 , та на той час ОСОБА_4 , був укладено шлюб, який зареєстрований Ленінградським ЗАГС м. Києва, про що в книзі реєстрації актів укладених шлюбів зроблено запис № 1581. Після одруження ними були обрані прізвища - ОСОБА_2 та ОСОБА_5

Невдовзі її брат та його дружина відчужили на користь відповідача належні їм частини недобудованого житлового будинку, що в АДРЕСА_1 .

Так, у лютому 1995 року між ОСОБА_9 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір дарування від 01 лютого 1995 року, відповідно до умов якого ОСОБА_9 подарувала ОСОБА_2 , а останній прийняв в дар 1/2 частину незакінченого будівництвом, побудованого на 46 % жилого будинку, який знаходиться АДРЕСА_1 .

У серпні 2001 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу від 01 серпня 2000 року, відповідно до умов якого ОСОБА_10 продав, а ОСОБА_2 купив 1/2 частину незакінченого будівництвом, побудованого на 46 % житлового будинку та земельну ділянку, площею 0,0404 га, що знаходяться в АДРЕСА_1 .

У листопаді 2001 року ОСОБА_2 було видано свідоцтво на право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Всі кошти по придбанню добудови та реконструкції даного житлового будинку були вкладені із вищезазначених заощаджених грошових коштів, а також вкладені значні трудові зусилля.

На купівлю частини недобудованого, на той час, житлового будинку ОСОБА_3 були надані відповідачу в борг грошові кошти в розмірі 45 000,00 грн строком на 15 років, про що ОСОБА_2 написав відповідну розписку від 01 серпня 2000 року. Однак, до цього часу, борг останнім повернуто не було.

Враховуючи вищенаведене, відповідач придбав за договором купівлі-продажу частину недобудованого будинку, джерелом придбання якого були грошові кошти, які належали ОСОБА_3 та до цього часу не були повернуті.

Тобто, фактичним власником 1/2 частини житлового будинку являється саме ОСОБА_3

ОСОБА_3 просила:визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на її користь 1 109 381,61 грн в якості відшкодування її затрат на придбання, будівництво та реконструкцію житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та вирішити питання судових витрат.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 червня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 , загальною площею 314,3 кв. м, житловою площею 114,90 кв. м.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 3/4 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 , загальною площею 314,3 кв. м, житловою площею 114,90 кв. м.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину земельної ділянки площею 0,0829 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :01:005:0073.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 3/4 частини земельної ділянки площе 0,0829 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:005:0073.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину автомобіля MITSUBISHI PAJERO, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину автомобіля MITSUBISHI PAJERO, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину автомобіля TOYOTA CARINA II 2.0, сірого кольору, 1992 року випуску.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину автомобіля TOYOTA CARINA II 2.0, сірого кольору, 1992 року випуску.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину причіпу HUMBAUR Н НОМЕР_6 , сірого кольору, 2011 року випуску.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину причіпу HUMBAUR Н НОМЕР_6 , сірого кольору, 2011 року випуску.

У інших вимогах позову відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1/2 частину грошових коштів, яка становить 401 745,00 грн, отриманих внаслідок укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,0998 га, цільове призначення - будівництво та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :03:008:0246. У інших вимогах відмовлено.

У позові третьої особи із самостійними вимогами щодо предмета споруОСОБА_3 відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку; в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними; майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя; дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (стаття 69 СК України); у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (стаття 70 СК України); право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна) (частина друга статті 331 ЦК України). ОСОБА_1 не надала суду належних, допустимих та достовірних письмових доказів того, що дане майно за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових її затрат, нею не було надано доказів що з її джерел доходу були придбані відповідні будівельні матеріали за рахунок яких була здійснена добудова відповідного будинку, а тому відсутні підстави вважати домоволодіння спільною сумісною власністю. Під час перебування сторін у шлюбі, ОСОБА_1 набула земельну ділянку у власність, тому ця земельна ділянка є спільним сумісним майном подружжя і була відчужена ОСОБА_1 вже після розірвання шлюбу за 803 490,00 грн.

Постановою Київського апеляційного суду від 02 вересня 2019 року апеляційні скарги ОСОБА_3 , яку підтримує її правонаступник ОСОБА_2 та ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 червня 2018 року задоволено.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 червня 2018 року скасовано в частині, в якій: визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 , загальною площею 314,3 кв. м, житловою площею 114,90 кв. м; визнано за ОСОБА_2 право власності на 3/4 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 , загальною площею 314,3 кв. м, житловою площею 114,90 кв. м; визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину земельної ділянки площею 0,0829 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:005:0073; визнано за ОСОБА_2 право власності на 3/4 частини земельної ділянки площею 0,0829 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:005:0073; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1/2 частину грошових коштів, яка становить 401 745,00 грн отриманих внаслідок укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,0998 га, цільове призначення - будівництво та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :03:008:0246.

Постановлено в цій частині нове судове рішення за яким:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання права власності задоволено.

Визнано житловий будинок з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 , загальною площею 314,3 кв. м, житловою площею 114,90 кв. м і земельну ділянку площею 0,0829 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:005:0073 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 , загальною площею 314,3 кв. м, житловою площею 114,90 кв. м. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 2/3 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 , загальною площею 314,3 кв. м, житловою площею 114,90 кв. м. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0829 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:005:0073. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0829 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:005:0073.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності, визнання права власності та стягнення коштів відмовлено повністю.

В іншій частині рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 червня 2018 року залишено без змін.

У позові третьої особи із самостійними вимогами щодо предмета споруОСОБА_3 , який підтримує її правонаступник ОСОБА_2 відмовлено.

Судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій за позовом та апеляційною скаргою ОСОБА_1 компенсовано за рахунок держави.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що за час перебування сторін у шлюбі, будинок був перебудований, що встановлено матеріалами справи, як 1/2 частина, що була подарована, так і 1/2 частина, що була придбана за договором купівлі-продажу, які становили 46 % готовності, що фактично є будівельними матеріалами, збудовано було 54 %, перебудовано та переобладнано, загальна вартість домоволодіння збільшилась у 4,1 рази станом на 2005 рік, площа значно збільшена, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції дійшов до висновку про те, що він є спільним сумісним майном подружжя. Земельна ділянка площею 0,0829 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:005:0073 була набута сторонами також під час шлюбу, тому на неї поширюється правило спільної сумісної власності, а не стаття 120 ЗК України, а частки розподілу між власниками не можуть визначатись пропорційно часткам будинку. Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що грошові кошти, які були отримані внаслідок продажу земельної ділянки підлягають розподілу в рівних частинах між колишніми співвласниками, оскільки встановлено та підтверджено матеріалами справи, що земельна ділянка була придбана за особисті кошти ОСОБА_1 , отримані нею за майно, що було придбано за особисті кошти, отримані від реалізації майна, отриманого за договором дарування, і на неї не поширюється режим спільної сумісної власності. Суд першої інстанції дійшов правильних висновків про поділ рухомого майна відповідно до ідеальних часток подружжя, визнаючи за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право власності по 1/2 частині на транспортні засоби MITSUBISHI PAJERO, TOYOTA CARINA II та причіп HUMBAUR Н. Доводи ОСОБА_3 , яку підтримує її правонаступник ОСОБА_11 , висновків суду першої інстанції не спростовують, фактично зводиться до переоцінки доказів, належну оцінку яким надано судом першої інстанції.

Короткий зміст заяви про закриття провадження

У липні 2020 року ОСОБА_12 подав до Верховного Суду заяву про зупинення провадження у вказаній справі у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 .

На підтвердження зазначеного факту надано свідоцтво про смерть ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), що видане виконавчим комітетом Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 14 лютого 2020 року, актовий запис № 14.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2019 року до Верховного Суду, ОСОБА_2 , посилаючись на порушення норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права просив рішення суду першої інстанції в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на майно скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в позові, скасувати рішення в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 , в частині стягнення грошових коштів на користь ОСОБА_2 залишити в силі, постанову суду апеляційної інстанції скасувати та винести нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову, а в частині позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 25 листопада 2019 року відкрито касаційне провадження у зазначеній справі та витребувано її із Києво-Святошинського районного суду Київської області.

30 липня 2020 року справу розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Фаловської І. М.

Позиція та висновки Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-ІХ).

Відповідно до пункту 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 460-ІХ касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Отже, розгляд касаційної скарги у цій справі здійснюється у порядку, визначеному ЦПК України в редакції, яка була чинною станом на 07 лютого 2020 року.

Відповідно до частини першої статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно з частиною другою статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Частиною першою статті 1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 ЦК України).

Матеріали касаційного провадження не містять інформації про спадкоємців ОСОБА_2 .

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, яка була стороною у справі, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктами 1, 3 частини першої статті 251 цього Кодексу, - до залучення до участі у справі правонаступника чи законного представника.

Оскільки правовідносини, з яких виник спір, допускають правонаступництво, касаційне провадження у справі підлягає зупиненню до вирішення питання про залучення до участі у справі спадкоємців ОСОБА_2 .

Керуючись пунктом 1 частини першої статті 251, пунктом 1 частини першої статті 253 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про визнання права власності та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності, визнання права власності та стягнення коштів, позовом третьої особи із самостійними вимогами щодо предмета спору ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання права власності та стягнення грошових коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 червня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 вересня 2019 року зупинити до вирішення питання про залучення до участі у справі правонаступників ОСОБА_2 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:А. І. Грушицький І. В. Литвиненко І. М. Фаловська