печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2020 року Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Вовк С. В.,

за участі секретаря судових засідань Брачун О. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві у залі суду заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДЕПТ ФІНАНС» про заміну сторони її правонаступником у справі № 2-4987/09 за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла заява ТОВ «ФК» «ДЕПТ ФІНАНС»про заміну сторони стягувача у вказаній справі на підставі укладеного 22 липня 2020 року між ним та ПАТ «Дельта Банк» договору відступлення прав вимоги, зокрема права вимоги до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за кредитним договором № 348/ПВ-05 від 13 жовтня 2005 року.

Представник заявника в судове засідання не з`явився, до суду подав заяву про вирішення питання про заміну сторони у виконавчому провадженні за його відсутності.

Згідно з частиною третьою ст. 442 ЦПК України, неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.

За приписами частини першої статті 446 ЦПК України, процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено розділом VI ЦПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Печерського районного суду м. Києва від 20.10.2009 року,яке змінено рішенням Апеляційного суду м. Києва від 16 березня 2010 року стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно на користь ТОВ «Український промисловий банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 5 942 636 грн.50 коп.,витрати з оплати судового збору у розмірі 1 700 грн. та з оплати інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи у розмірі 30 грн.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 24 листопада 2016 року відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про заміну сторони виконавчого провадження та поновлення строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання, виданого у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрпромбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відмовляючи у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження та поновлення строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання, суд апеляційної інстанції виходив з того, що з 15.03.2013 року ПАТ «Дельта Банк» мав право на пред`явлення виконавчих листів до виконання. Проте, незважаючи на ту обставину, що судом першої інстанції ще 18.04.2013 року ПАТ «Дельта Банк» було роз`яснено його право на звернення з заявою про видачу дублікатів виконавчих листів за умов їх втрати, а в подальшому ще 11.03.2014 року та 28.04.2014 року, до суду з відповідною заявою ПАТ «Дельта Банк» звернувся лише 09.02.2015 року. Крім того, навіть після набрання законної сили судового рішення про видачу дублікату виконавчого листа , що сталось 02.04.2015 року, про що йому було достовірно відомо, ПАТ «Дельта Банк» жодних дій щодо отримання та подання виконавчих листів до органу державної виконавчої служби , не вчиняв. При цьому строк такого пред`явлення спливав лише 15.03.2016 року.

За вказаних обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що об`єктивні підстави вважати, що строк на пред`явлення виконавчих листів пропущений поза волею особи, що його пропустила, відсутні, а посилання на те, що ПАТ «Дельта Банк» стало відомо про існування рішення у даній справі лише 01.08.2016 року таким, що не відповідає встановленим обставинам справи.

Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до судової практики Європейського суду судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні (рішення у праві «Скордіно проти Італії» (Scordino v. Italy), № 36813/97). Таким чином, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (рішення у справі «Сіка проти Словаччини» (Sika v. Slovak, № 2132/02 від 13 червня 2006 року, «Ліпісвіцька проти України», заява № 11944/05, рішення від 12 травня 2011 року).

Гарантоване особі у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд розповсюджує дію і на стадію виконання судового рішення. У своїй прецедентній практиці Європейський суд з прав людини нагадує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї із сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинно розглядатися як невід`ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції («Іммобільяре Саффі» проти Італії», заява 22774/93, 28 липня 1999 року, § 63; «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року, § 40).

Відповідно до пункту частини першої ст. 512 Цивільного кодексу України, передбачено можливість заміни кредитора у зобов`язанні внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), що являє собою договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредиторові.

У відповідності зі ст. 514 Цивільного кодексу України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зі змісту 512, 513 Цивільного кодексу України слідує, що зміна кредитора у зобов`язанні здійснюється шляхом оформлення між первісним кредитором та новим кредитором відповідного договору в тій же самій формі, що і угода, за якою права відступаються. При цьому боржник не приймає ніякої участі в підписанні договору про відступлення та не є його стороною. У відповідності до частини першої ст. 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, оскільки права вимоги відносяться до майна та є об`єктом права власності кредитора згідно зі ст. 190 Цивільного кодексу України, вони можуть вільно відчужуватися кредитором, а виходячи з комплексного аналізу ст. 512, 513, 514, 516 та 517 Цивільного кодексу України можна зробити однозначний та цілком логічний висновок про те, що заміна кредитора в зобов`язанні, в тому числі і шляхом відступлення права вимоги, є особливим способом зміни зобов`язання на боці кредитора.

Відповідно до частини першої ст. 442 ЦПК України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним судом України в постанові від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо й до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

З матеріалів справи вбачається, що ухвала Апеляційного суду м. Києва від 24 листопада 2016 року набрала законної сили, а відтак підлягає обов`язковому врахуванню, з огляду на що відсутні правові підстави для задоволення заяви ТОВ «ФК» «ДЕПТ ФІНАНС»про заміну сторони стягувача.

Керуючись ст.ст. 1-20, 352, 353, 442, 446 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДЕПТ ФІНАНС» про заміну сторони її правонаступником у справі № 2-4987/09 за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя С. В. Вовк