РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" липня 2020 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючої судді Сенько Л.Ю.,

за участі секретаря судових засідань Даніловської А.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жмеринці у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної казначейської служби України, начальника СВ Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області Олексюка Володимира Володимировича, слідчого СВ Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області Майченко Анатолія Миколайовича, Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області та Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

20.12.2019 позивач ОСОБА_1 звернувся до Жмеринського міськрайонного суду з даним позовом в якому просив на підставі постанови Вінницького апеляційного суду від 20.09.2019 стягнути з кожного відповідача правоохоронних органів окремо 30 000 грн. моральної шкоди на його користь з Держави України в особі Державної казначейської служби України.

03.01.2020 позивач ОСОБА_1 звернувся до Жмеринського міськрайонного суду з даним позовом в якому просив на підставі постанови Вінницького апеляційного суду від 20.09.2019 стягнути з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України окремо з кожного відповідача правоохоронних органів 10 000 грн. моральної шкоди на його користь.

Ухвалою від 21.07.2020 об`єднано цивільну справу №130/2635/19 із цивільною справою №130/4/20.

В позовних заявах позивач ОСОБА_1 посилається на ту обставину, що 20.09.2019 постановою Вінницького апеляційного суду стягнута шкода з правоохоронних органів за бездіяльність. 15.10.2019 ухвалою Жмеринського міськрайонного суду відкрито провадження по справах №130/2070/19 та №130/2072/19 за їх бездіяльність. Два місяці після відкриття провадження по даний справах правоохоронні органи не приймають рішення по справі згідно своїх посадових обов`язків.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги та просив на підставі постанови Вінницького апеляційного суду від 20.09.2019 відшкодувати йому завдану моральну шкоду за бездіяльність відповідачів - начальника СВ Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області Олексюка Володимира Володимировича який зобов`язаний виконувати вказівки прокурора та слідчого СВ Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області Майченко А.М. який зобов`язаний виконувати рішення начальника Олексюка В.В. та прокурора у визначений строк, проте рішення по кримінальних провадженнях №0000053 та №0000022 відповідачами не приймалися.

Відповідачі, які належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.

Представник відповідача - Головного управління Національної поліції у Вінницькій області Дмитрук Ю.Д. надіслала до суду відзив на позовну заяву ОСОБА_1 в якому просила в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Зазначила, що на сьогоднішній день відсутнє жодне рішення суду в порядку КПК України, яке б свідчило про незаконність дій ГУНП у Вінницькій області, вчинених по відношенню до позивача, а відтак факт незаконності дій ГУНП у Вінницькій області чи Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області на сьогоднішній день є недоведений, що свідчить про відсутність підстав для відшкодування шкоди, завданої органом дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду на підставі ст. 1 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Обставини про які вказує позивач, як на підставу своїх вимог, не підпадають під жодну з підстав передбачених Законом та ст. 1176 УК України, які дають право на відшкодування моральної шкоди у порядку передбаченому даними законодавчими нормами, а тому права на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом у позивача немає. На час розгляду позову про відшкодування моральної шкоди факт протиправності дій працівників органів досудового розслідування в порядку кримінального судочинства не встановлений, а рішення, дії чи бездіяльність посадових осіб вважаються правомірними, поки не встановлено протилежне. Позивачем взагалі не надано обґрунтування заявлення ним розміру моральної шкоди. З огляду на обставини справи, факт наявності взагалі у позивача моральної шкоди залишається недоведеним.

Заслухавши позивача ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити враховуючи таке.

З оглянутих в судовому засіданні матеріалів цивільних справ №130/2070/19 та №130/2072/19 вбачається, що відповідно до копії постанови Вінницького апеляційного суду від 20.09.2019 у справі №130/728/19, за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в собі Державної казначейської служби України, начальника СВ Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області Олексюка В.В. та старшого слідчого СВ Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області Полонської О.Г. про відшкодування моральної шкоди, постановою Вінницького апеляційного суду скасовано рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 25.06.2019 та ухвалене нове рішення - стягнути з держави Україна в собі Державної казначейської служби України на корить ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

Відповідно до рішень Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 17.12.2019 по справах №130/2070/19 та №130/2072/19 в задоволенні позову відмовлено. Постановами Вінницького апеляційного суду від 12.03.2020 та 25.03.2020 зазначені рішення залишені без змін.

Згідно матеріалів кримінального провадження №0000053 були внесені відомості про кримінальне правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 366 КК України.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження №0000022 були внесені відомості про кримінальне правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 382 КК України.

З оглянутих матеріалів вищезазначених кримінальних проваджень вбачається, що вони на даний час знаходяться на стадії розслідування, підозру нікому не оголошено, справи до суду не скеровані.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 56 Конституції України, згідно якої, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, а також нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема, органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України.

Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто, виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст.ст.1173, 1174 ЦК України).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Відповідно до цієї норми, обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу.

Положеннями частин першої-третьої статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до пунктів 3 4, 5, 10, 14 Постанови пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Також що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Аналізуючи вказані норми права, слід дійти висновку, що відшкодування моральної шкоди можливе в наслідок порушення прав особи, тобто має бути причинно - наслідковий зв`язок між порушенням прав особи та правом на відшкодування моральної шкоди.

Позивачем не зазначено з яких саме міркувань він виходив, визначаючи відшкодування моральної шкоди з кожного відповідача окремо 30 000 грн. моральної шкоди та 10 000 грн. моральної шкоди з Держави України в особі Державної казначейської служби України та якими належними, допустимими та достовірними доказами це підтверджується.

Оскільки для виникнення зобов`язання по відшкодуванню шкоди в порядку ст. 1176,1174, 1167 ЦК України необхідна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу дізнання, попереднього (досудового) слідства та їх посадових осіб, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, підлягають доказуванню на загальних підставах та є обов`язком позивача (ст.ст. 12, 81 ЦПК України).

Отже, позивач повинен надати докази як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності службової особи органу державної влади, так і докази спричинення йому моральної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою.

Рішенням Конституційного Суду України №6-рп/2001 від 23 травня 2001 року кримінальне судочинство визнано як врегульований нормами КПК України порядок діяльності органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду і вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу - підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх Конституційних прав, свобод та законних інтересів.

Згідно ст. 1 ч. 1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Главою 26 КПК України врегульовано порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора, ухвал слідчого судді тощо.

Тобто кримінальним процесуальним законодавством визначено інший порядок розгляду скарг учасників кримінального провадження та осіб, права яких порушуються як під час досудового розслідування, так і під час підготовчого провадження у суді.

Позивачем зазначено підстави для стягнення моральної шкоди, дії та бездіяльність відповідачів, однак позивач не зазначає чи розглядалося в порядку КПК оскарження дій, бездіяльності та рішень цих органів в рамках кримінального провадження.

Будь-якого рішення, що набрало законної сили, про визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності відповідачів, позивачем суду не надано.

Суд не приймає посилання позивача на рішення Вінницького апеляційного суду від 20.09.2019, так як воно не має преюдиціального значення. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Належних та допустимих доказів того, що судовим рішенням встановлена бездіяльність відповідачів визнана неправомірною, позивачем не надано, позивач не довів факт протиправних дій або бездіяльності відповідача, конкретні негативні наслідки та причинний зв`язок а тому суд приходить до висновку про те, що відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, тому судові витрати слід віднести на рахунок держави. Таким чином, судові витрати по сплаті судового збору слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

В задоволенні позову - відмовити.

Судові витрати по сплаті судового збору віднести на рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Вінницької апеляційного суду через Жмеринський міськрайонний суд Вінницький області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 24.07.2020.

Суддя