Справа № 336/5350/19
Провадження № 2/336/438/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2020 року Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді Галущенко Ю.А., розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору позики припиненим, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначає, що 01.01.2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений договір позики №1, відповідно до якого ОСОБА_1 прийняв у безвідсоткову позику від ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 301 748,00 грн.

ОСОБА_1 здійснив останній платіж 23.07.2019 року та повністю виконав умови договору позики.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 повістю повернув грошові кошти у сумі 305 638,06 грн., відповідно до ст. 599 ЦК України, вважає, що зобов`язання за договором позики №1 від 01.01.2011р. припиненні виконанням, проведеним належним чином. Тому просить суд визнати припиненим, у зв`язку із виконанням належним чином, договір позики №1 від 01.01.2011 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ..

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01.11.2019 року відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотань будь-якої зі сторін про інше.

Відповідач ОСОБА_2 відзиву на позовну заяву або заяв іншого змісту до суду не подав.

Згідно ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої сторони про інше.

Клопотань від учасників справи не надходило.

Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини та громадянина захищаються судом.

Відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Згідно пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 202 Цивільного кодексу України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому, зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (ч.1 ст. 203 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Згідно із ст. 638 цього Кодексу, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із ст. ст. 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути надана розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Судом встановлено, та матеріалами справи підтверджено, що між сторонами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір позики №1 від 01 січня 2011 року, згідно якого ОСОБА_2 передав ОСОБА_1 у безвідсоткову позику грошові кошти в розмірі 301 748,00 грн., що підтверджується копією договору позики (а.с. 5).

Відповідно до п. 1 договору позики позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти в сумі 301 748,00 грн., що на момент складання договору еквівалентно 37 554,20 доларам США по комерційному курсу продажу готівкової валюти ПАТ КБ «Приватбанк» ,а позичальник зобов`язується повернути позику у визначений цим договором строк.

Відповідно до п. 3 договору позики позика є безпроцентною.

Згідно п. 5.3. договору повернення позики (її частини) підтверджується розпискою позикодавця.

Позивач в позовній заяві посилається на той факт, що він повернув позику в розмірі 305 638,06 грн. Однак це не відповідає дійсності, оскільки згідно копій розписок, які позивач додав до позову та які містяться в цивільній справі, ОСОБА_1 повернув ОСОБА_2 301 748 грн., тобто він повернув грошові кошти, які згідно п.1 договору позики №1 від 01.01.2011 року, йому надав ОСОБА_2 (а.с. 6-80).

За загальним правилом (ч. 1 ст. 13 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Правила припинення зобов`язання сформульовані в главі 50 «Припинення зобов`язання» розділу І книги п`ятої ЦК України. Норми даної глави передбачають, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо), зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора, поєднанням боржника і кредитора в одній особі, неможливістю його виконання у зв`язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає, смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою, смертю кредитора, якщо воно є нерозривно пов`язаним з особою кредитора, ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов`язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13), письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Встановлено, що розписки містять найменування сторін зобов`язання (позикодавця та позичальника), грошові суму, які частково повертаються та особистий підпис позичальника, що дійсно підтверджує ту обставину, що між сторонами зобов`язання досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору позики й доведено факт передачі позичальнику грошей, що свідчить про укладення ними договору позики, відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України.

Доказів існування між сторонами будь-яких інших зобов`язань, відмінних від правовідносин з повернення позики суду не було надано.

Таким чином, з урахуванням наданих сторонами у справи доказів, суд вважає вимоги позивача доведеними, та такими, що підтверджуються наданими доказами по справі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у виді судового збору в сумі 768,40 гривень.

Керуючись статтями 4, 12, 13, 76-81, 141, 258, 259, 263 - 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати припиненим, у зв`язку із виконанням належним чином, договір позики №1 від 01.01.2011 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 ,РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 судовий збір в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів після проголошення рішення, а особами, які беруть участь у справі, але не були присутні в залі судового засідання під час проголошення рішення, - в той же строк з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Ю.А. Галущенко