ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 550/1040/16-ц Номер провадження 22-ц/814/1417/20Головуючий у 1-й інстанції Михайлюк О. І. Доповідач ап. інст. Прядкіна О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Прядкіної О.В.,

суддів: Бутенко С.Б., Обідіної О.І.,

секретаря Кальник А.М.,

за участі: позивача ОСОБА_1 та її представника адвоката Рожнів Я.Я., відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача - адвоката Бибик В.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в м. Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 17 березня 2020 року, прийнятого під головуванням судді Михайлюк О.І. в смт. Чутове, із складанням повного тексту рішення 27 березня 2020 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ; ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на частку у майні, -

В С Т А Н О В И В:

У 2016 році ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом. Зазначала, що з 14 лютого 1974р. перебувала у зареєстрованому шлюбі ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . За життя останнього вони спільно добудували належний йому будинок за адресою: АДРЕСА_1 , а також збудували господарські будівлі, внаслідок чого домоволодіння істотно збільшилось у своїй цінності. У 1984 році чоловіком будинок був введений в експлуатацію. Вважає, що спірний житловий будинок у відповідності до ст. 25, 28 Кодексу про шлюб та сім`ю України та ст.62 СК України є спільною сумісною власністю подружжя - її та померлого чоловіка ОСОБА_4 . Просила визнати нерухоме майно - житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 спільною власністю подружжя іі - ОСОБА_1 і померлого ОСОБА_4 та визнати за нею право власності на 1/2 частку зазначеного житлового будинку з господарськими будівлями, як на частку в спільному сумісному майні подружжя.

Справа розглядалась неодноразово.

Останнім рішенням Чутівського районного суду Полтавської області від 17 березня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на частку у майні відмовлено.

Рішення оскаржила ОСОБА_1 , яка в апеляційній скарзі, посилаючись на те, що рішення районного суду не відповідає вимогам закону, просить скасувати його та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав:

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що згідно договору про безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва індивідуального житлового будинку на праві власності від 25 травня 1951 року ОСОБА_4 було відведено земельну ділянку в безстрокове користування площею 700 кв. м по АДРЕСА_1 .

Згідно з договором купівлі-продажу від 12 липня 1973 року та рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 11 лютого 1970 року до шлюбу із ОСОБА_1 у власності ОСОБА_4 перебувало нерухоме майно, незакінчений будівництвом житловий будинок АДРЕСА_2 .

Після закінчення будівництва вказаний будинок був введений в експлуатацію 24 жовтня 1984 року, що затверджено рішенням виконавчого комітету Артемівської селищної ради.

Згідно із зазначеним актом будинок складався із 3 жилих кімнат, кухні, прихожої. Житлова площа 42,3 кв. м, корисна площа 71,6 кв. м. Надвірні будівлі складаються із: сарай-літня кухня, гараж /б), гараж /В/, сарай /Д/, колодязь № 5, огорожа. Ці ж складові вказані і в технічному паспорті від 18 жовтня 1984 року.

Як вбачається з даних технічного паспорта від 18 жовтня 1984 року, житловий будинок побудований у 1974 році, господарські будівлі в 1983 році.

Рішенням Чутівського народного суду від 11 лютого 1970 року було встановлено, що за час спільного проживання з колишньою дружиною ОСОБА_5 померлий ОСОБА_4 лише розпочав будівництво будинку, було побудовано сарай, який пристосований під житло, погріб, колодязь, огородження. Судом було також встановлено, що станом на час ухвалення рішення (11 лютого ІНФОРМАЦІЯ_2 ) ОСОБА_4 проживав з іншою жінкою, з якою мав дитину.

На час дати, вказаної у акті про закінчення будівництва вводу в експлуатацію індивідуального домоволодіння, а саме: 24 жовтня 1984 року, яку суд вважав датою набуття ОСОБА_4 будинку у власність, останній перебував у шлюбі з ОСОБА_1 .

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, районний суд вважав, що позивачем обрано невірний спосіб захисту та своє рішення мотивував тим, що вимоги позивача про визнання спірного нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 - є безпідставними, оскільки можливість визнання права власності за покійною особою не передбачена чинним законодавством України.

Колегія суддів не може повністю погодитись з цим рішенням.

З матеріалів справи вбачається, що предметом позовних вимог є визнання майна спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідно до статті 25 КпШС України (аналогічні положення містяться в ст.62 СК України) якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Достовірно встановлено, що померлим ОСОБА_4 в 1973р. придбано недобудований будинок. З технічної документації вбачається, що рік будівництва житлового будинку- 1974, а господарських споруд - 1983р., акт введення будинку в експлуатацію -24 жовтня 1984 року (т.1,а.с.16-28, т.3, а.с.33).

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 21-17 від 01 червня 2017 року ринкова вартість спірного будинку з господарськими будівлями та спорудами становить 203 836 грн. Ринкова вартість добудов та поліпшень спірного нерухомого майна, які здійснені в період з 1974 року по час дослідження складає 159 677 грн, що відповідає 39/50 частини.

Отже, висновком експертизи встановлено істотність збільшення вартості будинковолодіння за час перебування ОСОБА_4 та позивача ОСОБА_1 у шлюбі.

Зазначений доказ відповідачами не спростований, проте суд без належних для цього підстав критично оцінив експертизу.

Разом з тим, частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.5-6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з нормою ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до висновку про доведеність позовних вимог в частині права позивача на визнання нерухомого майна - будинку з господарськими будівлями спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .

Доводи щодо наявності самовільного будівництва у спірному будинковолодінні не підтверджені належними та достатніми доказами.

Так, з технічної документації на будинок, складеної на протязі 1984-2019 роки не вбачається самовільно збудованих або переобладнаних площ ( т.1,а.с.18-24, т.3, а.с.21-26,28-32).

Посилання представника відповідача на змінену площу будинку при введенні його в експлуатацію у 1984р. та встановлену при обстеженні у 2019р. не підтверджує факту самовільного переобладнання, оскільки спростовується як даними технічної інвентаризації, так і змістом рішення виконавчого комітету Артемівської селищної ради від 24 квітня 2002р., яким ОСОБА_4 дозволено добудувати до існуючого житлового будинку веранду і сіни, зменшити жилу кімнату та перебудувати сарай «Д» в особистому домоволодінні АДРЕСА_1 ( т.1,а.с.29).

Інших доказів з цього приводу суду не надано.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання житлового будинку з господарськими спорудами спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_1 та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог в цій частині.

Решта вимог позивача знаходиться в площині положень ч.1 ст.70 СК України і їх правове оформлення здійснюється в органах нотаріату і окремого рішення не потребує.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 17 березня 2020 року скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, ухвалити в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .

В іншій частині рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 17 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий-суддя О. В. Прядкіна

Судді: С. Б. Бутенко

О. І. Обідіна

Повний текст постанови складено 21.05.2020 р.