Справа № 182/935/20
Провадження № 2/0182/1311/2020
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12.05.2020 року м. Нікополь

Суддя Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області Кобеляцька-Шаховал І.О., розглянувши у спрощеному провадженні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат.

На підтвердження позовних вимог позивач посилається на наступне.

15 червня 2017 року відповідач отримав, відповідно до договору № б/н, кредит у розмірі 35 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, про що свідчить підпис відповідача у заяві. У зв`язку з тим, що відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, станом на 15 грудня 2019 року має заборгованість в сумі 66 801 грн. 31 коп., що складається з:

- 47 822 грн. 19 коп. - заборгованість за тілом кредиту;

- 6 963 грн. 21 коп. - заборгованість за простроченими відсотками;

- 8 358 грн. 70 коп. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України;

а також штрафи, відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина); - 3 157 грн. 21 коп. - штраф (процентна складова).

Оскільки відповідачем сума заборгованості не сплачується, вимушені звернутись до суду.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 квітня 2020 року дану справу було прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.Учасникам справи було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі та одночасно надіслано копії позовної заяви та доданих до неї документів. Відповідачу було встановлено строк для надіслання (надання) до суду відзиву, у відповідності до ст.178 ЦПК України, на позовну заяву і всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову. Крім цього, було роз`яснено, що позивач у п`ятиденний строк з дня вручення відзиву має право на подання відповіді на відзив, яка має відповідати вимогам ч.3-5 ст.178 ЦПК України, копія якої одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана іншим учасникам справи (а.с.45-46).

Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

24 квітня 2020 року на адресу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву (а.с.49-53), відповідно до якого він просить суд відмовити АТ КБ «Приватбанк» в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що ним, дійсно, було отримано кредитну картку, однак факт того, що він підписував Умови та Правила надання банківських послуг заперечував. Анкета - заява не містить дати підписання. Витяг з тарифів обслуговування кредитної картки «Універсальна», наданий у якості доказів до суду, не містить підпису та датований як документ, тому Умови та Правила надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк», а також Витяг з тарифів обслуговування кредитної картки «Універсальна» не можна вважати складовими частинами укладеного між ним та банком кредитного договору. Відповідач вважає, що, оскільки умови договорів приєднання розроблялися банком, то вони повинні бути зрозумілими усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не будь-які інші. Крім цього, в обґрунтування своїх заперечень, посилається на ст.549 та ч.2 ст.551 ЦК України, згідно яких вважає, що у разі укладання кредитного договору проценти за користування кредитними коштами та неустойка поділяються на розміри та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства. При цьому, в анкеті - заяві, яка є додатком до позову, та яка не містить дату підписання, процентна ставка не визначена. Хоча, у вищевказаній заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафу) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просить, у тому числі, крім тіла кредиту, суми, яку він фактично отримав в борг, стягнути й складові його повної вартості, зокрема, збільшене тіло кредиту, заборгованість за поточним тілом кредиту, відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами. Вважає, що представник позивача, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 15 червня 2017 року, посилається на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" "Універсальна, 30 днів пільгового періоду" та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку. При цьому, вказує, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цим Витягом з Тарифів та Витягом з Умов він ознайомився і погодився, підписуючи заяву - анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент отримання кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів). А тому вважає, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані Умови та правила банківських послуг, відсутність в анкеті - заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком, Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. Надані позивачем Правила надання банківських послуг Приватбанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті - заяві позичальника, яка безпосередньо підписана, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Таким чином, вважає, що нарахування всіх відсотків, штрафів та збільшення тіла кредиту є такими, що суперечать нормам чинного законодавства, а тому пред`явленні позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного.

Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Як встанолвленол судом, 15 червня 2017 року відповідач отримав, відповідно до договору № б/н, кредит у розмірі 35 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, про що свідчить підпис відповідача у заяві (а.с.13-31). У зв`язку з тим, що відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, станом на 15 грудня 2019 року має заборгованість в сумі 66 801 грн. 31 коп., що складається з:

- 47 822 грн. 19 коп. - заборгованість за тілом кредиту;

- 6 963 грн. 21 коп. - заборгованість за простроченими відсотками;

- 8 358 грн. 70 коп. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України;

а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

-500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина);

-3 157 грн. 21 коп. - штраф (процентна складова) (а.с.7-12).

Відповідно до положень ч.1,2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими, відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У відповідності до ч.1 ст.1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ст.1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Частиною першою ст.633 ЦК України, передбачено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

При цьому, з урахуванням вищевикладеного та з урахуванням всіх доданих документів, у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Судом встановлено, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 15 червня 2017 року у вигляді заяви - анкети, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним), а також у ньому не визначено розмір відсоткової ставки і порядок її сплати за користування кредитними коштами. Але враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а також вимоги частини другої ст.530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, то він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості в сумі 47 822 грн. 19 коп., що становить суму заборгованості за кредитом, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки грошові кошти використовувались відповідачем та на даний час не повернуті позивачу.

Позивач, звертаючись із позовними вимогами про погашення кредиту, просив, у тому числі, крім заборгованості за кредитом, стягнути заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами.Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі, їх розмір і порядок нарахування, позивач, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за вищевказаним договором, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», в тому числі, по картці «Універсальна GOLD» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цими Витягом з Тарифів та Витягом з Умов відповідач ознайомився і погодився, підписуючи заяву - анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами саме у зазначеному розмірах і порядках нарахування. Роздруківку із сайту позивача з Умовами та Правилами надання банківських послуг суд оцінює критично, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). У даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої ст.634 ЦК України, яка регулює правовідносини по договору приєднання, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (http://privatbank.ua/terms/раgе/70/) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період із часу виникнення спірних правовідносин (15 червня 2017 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (17 лютого 2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Щодо нарахування пені, комісії та штрафів (фіксованої та процентної) частини суд зазначає наступне.

За змістом ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Позивач, заявляючи вимоги про погашення кредиту, просив суд у тому числі, крім основної заборгованості за кредитом, стягнути також пеню разом із комісією і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту.

Проте, у заяві, підписаній сторонами 15 червня 2017 року, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, а також не зазначено умови про сплату комісії. У наданих позивачем Витязі із Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», яку відповідно до заяви позичальника було оформлено на його ім`я, що ставить під сумнів твердження, що в цих Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах обслуговування платіжних карт «Універсальна» (витяги з яких додані до позовної заяви) на момент отримання відповідачем кредитних коштів містились умови, зокрема й щодо сплати неустойки (пені, штрафів) та комісії за обслуговування саме у зазначеному розмірах і порядках нарахування, що викладені в цих документах.

Таким чином, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем позивач дотримався вимог, передбачених ч.2 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність в анкеті - заяві домовленості сторін про сплату відсотків, пені, комісії та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Зазначений висновок також узгоджується із висновком Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Згідно з ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як передбачено ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, у зв`язку з недоведеністю позовних вимог у частині заявлених відсотків та штрафних санкцій, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог частково.

Також, на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2 102 грн. 00 коп., сплачений останнім при подачі позову (а.с.6).

Керуючись ст.12, 13, 81, 89, 128, 131, 141, 259, 263-265, 268, 280-282, 284, 354, 280-282 ЦПК України, ст.525, 526, 530, 549, 550, 610-612, 625, 629, 1048-1050, 1054, 1056-1 ЦК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - задовольнити частково.

Стягнути на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» з ОСОБА_1 заборгованість по кредиту в сумі 47 822 (сорок сім тисяч вісімсот двадцять дві) грн. 19 коп. (заборгованість за поточним тілом кредиту - 47 822 грн. 19 коп.) та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 102 грн. (два тисячі сто дві грн.) 00 коп. А всього - 49 924 грн. (сорок дев`ять тисяч дев`ятсот двадцять чотири грн.) 19 коп.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал