Справа № 576/179/20
Провадження № 4-с/576/1/20
УХВАЛА

07 лютого 2020 року м. Глухів

Глухівський міськрайонний суд Сумської області

суддяУсенко Л.М.
учасники справи:
боржник (відповідач) стягувач (позивач)ОСОБА_1 ОСОБА_2
заступник начальника відділу Глухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Антонцева Ірина Олександрівна

ВСТАНОВИВ:

31 січня 2020 року до суду звернувся ОСОБА_1 зі скаргою на неправомірні дії заступника начальника відділу Глухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Антонцевої І.О..

Обґрунтовуючи свої вимоги, скаржник зазначив, що 27.10.2020 року заступником начальника Глухівського міськрайонного ВДВС Антонцевою І.О. на виконання рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 20.10.2008 року по цивільній справі № 2-722/2008 за виконавчим листом було відкрито виконавче провадження про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Після відкриття виконавчого провадження з 2008 року по теперішній час він вчасно сплачує аліменти.

27.01.2020 року, перебуваючи в особистих справах у відділенні АТ „ПриватБанк йому було повідомлено, що його рахунок арештовано Глухівським міськрайонним відділом державної виконавчої служби. Заступником начальника відділу Антонцевою І.О. було повідомлено, що рахунок арештовано у зв`язку з невиплатою аліментів за три місяці 2019 року. 29.01.2020 року за його вимогою отримав копію постанови № 7071 від 27.01.2020 року про арешт коштів боржника на всіх рахунках в АТ „ПриватБанк у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів у сумі 7854,75 грн.. Вважає, що постанова про арешт коштів винесена з порушенням законодавства та підлягає скасуванню.

Просить суд: визнати дії заступника начальника відділу Глухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Антонцевої І.О. щодо винесення постанови про арешт коштів боржника за виконавчим провадженням № 2-722 від 20.10.2008 року неправомірними; зобов`язати заступника начальника відділу Глухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Антонцеву І.О. скасувати постанову про арешт коштів боржника від 27.01.2020 року за виконавчим провадженням № 2-722; зобов`язати заступника начальника відділу Глухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) ОСОБА_3 І.О. зняти арешт коштів рахунків ОСОБА_1 , накладений на підставі постанови про арешт коштів боржника від 27.01.2020 року, за виконавчим провадженням № 2-722 від 20.10.2008 року.

Скаржник ОСОБА_1 в судовому засіданні доводи на обґрунтування скарги підтримав, просив її задовольнити. Пояснив, що не мав можливості прийти до виконавчої служби та передати платіжки. Додав, що ОСОБА_4 , хоча і являється державним виконавцем у цьому провадженні з 2013 року та має всі його дані, без причини вважаючи його безвідповідальним, не зателефонувала йому, а без попередження та безпідставно винесла спірну постанову.

Стягувач ОСОБА_2 підтвердила, що на час розгляду скарги ОСОБА_1 не сплатив аліменти лише за листопад 2019 року, в решті з нарахованими сумами заборгованості вона згодна, у вирішенні скарги поклалася на розсуд суду.

В судовому засіданні начальник відділу Глухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Осовик К. вважав скаргу необґрунтованою, позаяк боржник своєчасно не надав державному виконавцю платіжні доручення щодо сплати аліментів, хоча і мав такий обов`язок. Станом на день розгляду справи сплачені суми враховані, але заборгованість в повній мірі не погашена, тому підстав для скасування постанови немає.

Заступник начальника відділу Глухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Антонцева ОСОБА_5 О. проти задоволення скарги заперечувала, вважала її такою, що не ґрунтується на законі. Вважала, що надання до ДВС щомісяця квитанцій про сплату аліментів є одним із обов`язків боржника, який ОСОБА_1 не виконав, через що у виконавчої служби була відсутня інформація про сплату аліментів за останні три місяці 2019 року. Тому нею були внесені відповідні відомості до Єдиного реєстру боржників, а повідомлення про це направлено на адресу ОСОБА_1 Лише після цього вона винесла спірну постанову. Наприкінці січня скаржник надав підтвердження сплати аліментів за жовтень та грудень 2019 року і вони враховані в розрахунку заборгованості. Однак, за листопад 2019 року борг не сплачено, тому підстави для зняття арешту відсутні. Разом з цим через зменшення суми боргу відомості про ОСОБА_1 виключено з Єдиного реєстру боржників. Обов`язків попереджати боржників про накладення арешту на їх кошти, а також розшукувати їх для отримання квитанцій державний виконавець не має.

Суд, розглянувши скаргу, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та виконавчого провадження, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Оскаржувана постанова винесена 27 січня 2020 року, скарга надійшла до суду 31 січня 2020 року, а тому строк подачі скарги заявником не пропущений.

Відповідно до вимог ст. 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею Ковенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях («Бурдов проти Росії» від 07 травня 2002 року, «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року) сформулював правову позицію, згідно якої виконання судового рішення має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Частиною 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон) передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до вимог частини третьої даної статті виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, у тому числі накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Згідно з вимогами ст. 26 Закону виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 56 Закону арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Закону за наявності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 48 Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Крім того, порядок виконання судового рішення державним виконавцем врегульовано Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 р. № 512/5.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 розділу II Інструкції, виконавець при здійсненні виконавчого провадження зобов`язаний використовувати всі надані йому права та повноваження, необхідні для забезпечення неупередженого, ефективного, своєчасного і повного виконання рішення.

Згідно з вимогами Розділу 16 даної Інструкції, виконавець розпочинає примусове виконання рішення про стягнення аліментів на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

У разі якщо боржник не працює і сплачує аліменти самостійно стягувачу, квитанції (або їх копії) про перерахування аліментів надаються виконавцю не пізніше наступного робочого дня після сплати та долучаються до матеріалів виконавчого провадження.

Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника.

Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, виконавець: виносить повідомлення про внесення відомостей про боржника до Єдиного реєстру боржників; звертає стягнення на майно боржника.

Станом на 01 січня 2020 року в ОСОБА_1 виникла заборгованість по сплаті аліментів на загальну суму 7854,75 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості по аліментах.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та державний виконавець Антонцева І.О. повідомили, що боржник сплачував аліменти самостійно стягувачу. вказане також підтверджується матеріалами виконавчого провадження. Отже, саме на боржника покладено обов`язок надавати виконавцю квитанції щодо сплати аліментів не пізніше наступного робочого дня після сплати.

Відтак, державний виконавець на підставі наявних у нього документів, за відсутності квитанцій про сплату аліментів здійснив розрахунок заборгованості по аліментах, та при наявності заборгованості, сукупний розмір якої перевищував суму платежів за три місяці, правомірно винесла постанову про накладення арешту на майно в межах суми заборгованості, штрафів та інших платежів.

Лише у січні 2020 року, дізнавшись про арешт коштів, ОСОБА_1 надав державному виконавцю квитанції про сплату аліментів за жовтень та грудень 2019 року, з врахуванням яких державним виконавцем здійснено перерахунок заборгованості по аліментах.

Разом з цим, на час розгляду справи у скаржника продовжує існувати заборгованість по сплаті аліментів за листопад 2019 року.

Доводи скаржника про відсутність заборгованості є безпідставними, наявність заборгованості за листопад 2019 року підтверджуються матеріалами виконавчого провадження та стягувачем.

Також суд не приймає до уваги твердження скаржника щодо невчинення виконавцем дій, направлених на витребування квитанцій у боржника, позаяк такий обов`язок на нього покладений Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 р. № 512/5, про обізнаність із ним свідчать численні квитанції в матеріалах виконавчого провадження та посилання ОСОБА_1 на неможливість його виконання протягом останніх трьох місяців 2019 року. Причини такої неможливості ОСОБА_1 не повідомив.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що державний виконавець діяла в межах своєї компетенції, з дотриманням вимог чинного законодавства та правомірно вчинила дії щодо винесення постанови про арешт коштів, а тому у задоволенні скарги слід відмовити за безпідставністю.

На підставі викладеного, керуючись статтями 258, 259, 261, 268, 450, 451, Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на неправомірні дії заступника начальника відділу Глухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) ОСОБА_3 І.О. відмовити повністю.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду через Глухівський міськрайонний суд Сумської області протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку для подання апеляційної скарги - якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Л.М. Усенко