Ухвала

04 травня 2020 року

м. Київ

справа № 279/5160/19

провадження № 61-7477ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство «Альфа-Банк»,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Житомирського апеляційного суду від 01 квітня 2020 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 01 квітня 2020 року у складі колегії суддів: Галацевич О. М., Григорусь Н. Й., Микитюк О. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Акціонерного товариства «Альфа Банк» (далі - АТ «Альфа-Банк» або Банк), у якому просив: визнати недійсним пункт 1 розділу «Умови споживчого кредиту» Угоди про надання кредиту від 01 липня 2019 року № 501158695 (далі - Угода) про встановлення плати за розрахунково-касове обслуговування кредиту в розмірі 2,25 % від суми кредиту без ПДВ, укладеної між ним та Банком; визнати недійсним додаток № 1 до Угоди, яким затверджено графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту, в частині встановлення суми платежу за розрахунковий період з урахуванням щомісячної плати за розрахунково-касове обслуговування кредиту та встановлення щомісячної плати за розрахунково-касове обслуговування кредиту в розмірі 2 250,00 грн; зарахувати безпідставно сплачену ним на рахунок Банку комісію за розрахунково-касове обслуговування кредиту в розмірі 4 500,00 грн в рахунок погашення суми заборгованості за кредитом.

Позов обґрунтовано тим, що 01 липня 2019 року між ОСОБА_1 та Банком укладено Угоду про надання споживчого кредиту в розмірі 100 000,00 грн строком на 36 місяців зі сплатою 14,99 % річних. У подальшому позивачем встановлено, що до суми щомісячного платежу відповідачем включено комісію за розрахунково-касове обслуговування в розмірі 2,25 % від суми кредиту, що становить 2 250,00 грн щомісячно, а всього 81 000,00 грн протягом строку дії договору. Умову кредитного договору щодо включення щомісячної комісії за розрахунково-касове обслуговування (підпункт «б» пункту 1 розділу «Умови споживчого кредиту» акцепту пропозиції на укладення Угоди, додаток № 1 до неї) позивач вважає несправедливою, такою, що має бути визнана недійсною, ним здійснено дві оплати по 5 716,05 грн з урахуванням комісії за розрахунково-касове обслуговування і надмірно сплачено 4 500,00 грн. Звернувшись до Банку з вимогою про виключення з суми щомісячного погашення заборгованості суми комісії за розрахунково-касове обслуговування 2 250,00 грн, він отримав відмову. Такі дії АТ «Альфа-Банк» вважав незаконними.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 29 листопада 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано недійсним пункт 1 розділу «Умови споживчого кредиту» Угоди про надання кредиту від 01 липня 2019 року № 501158695 про встановлення плати за розрахунково-касове обслуговування кредиту в розмірі 2,25 % від суми кредиту без ПДВ, укладеної між ОСОБА_1 та АТ «Альфа-Банк». Визнано недійсним додаток № 1 до Угоди про надання кредиту від 01 липня 2019 року № 501158695, укладеної між ОСОБА_1 та АТ «Альфа-Банк», яким затверджено графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту, в частині встановлення суми платежу за розрахунковий період з урахуванням щомісячної плати за розрахунково-касове обслуговування кредиту та встановлення щомісячної плати за розрахунково-касове обслуговування кредиту в розмірі 2 250,00 грн. Зобов`язано Банк зарахувати сплачену ОСОБА_1 комісію за розрахунково-касове обслуговування кредиту в розмірі 4 500,00 грн в рахунок погашення суми заборгованості за кредитом від 01 липня 2019 року № 501158695. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що положення договору про споживчий кредит щодо встановлення плати за обслуговування кредиту є несправедливими, оскільки такі послуги банком мають надаватись безоплатно як сукупні, що є підставою для визнання недійсним оспорюваного кредитного договору в частині встановлення щомісячної комісійної винагороди банку за обслуговування кредитної заборгованості та зобов`язання відповідача зарахувати сплачену позивачем комісію у рахунок інших обов`язкових платежів за кредитним договором.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням АТ «Альфа-Банк» у грудні 2019 року подало апеляційну скаргу, апеляційне провадження за якою було відкрито ухвалою Житомирського апеляційного суду від 07 лютого 2020 року.

У березні 2020 року ОСОБА_1 подав до суду апеляційної інстанції клопотання про закриття апеляційного провадження у даній справі, оскільки представником АТ «Альфа-Банк» Михніцьким Г. Ю. долучено до матеріалів справи лише довіреність та свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, проте не надано договір про надання правової допомоги.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 01 квітня 2020 року в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про закриття апеляційного провадження у даній справі відмовлено.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 01 квітня 2020 року апеляційну скаргу АТ «Альфа-Банк» задоволено. Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 29 листопада 2019 року скасовано. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог апеляційний суд дійшов висновку, що обравши спосіб захисту своїх прав шляхом визнання кредитного договору недійсним з підстав, передбачених статтями 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» Юревичем І. В. не надано належних та допустимих доказів на підтвердження доведення факту ненадання відповідачем інформації про умови кредитування та на підтвердження того, що оспорювані ним умови є несправедливими.

ОСОБА_1 у квітні 2020 року засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Житомирського апеляційного суду від 01 квітня 2020 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 01 квітня 2020 року у вищевказаній справі.

Верховний Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження в частині оскарження ухвали Житомирського апеляційного суду від 01 квітня 2020 року слід відмовити з таких підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 406 ЦПК України ухвали судів першої та апеляційної інстанцій можуть бути оскаржені в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктами 2, 3 частини першої статті 389 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Враховуючи викладене, оскаржувана ухвала Житомирського апеляційного суду від 01 квітня 2020 року про відмову в задоволенні клопотання про закриття апеляційного провадження у справі не підлягає касаційному оскарженню згідно з пунктом 3 частини першої статті 389 ЦПК України.

Тому у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Житомирського апеляційного суду від 01 квітня 2020 року слід відмовити.

Разом із тим, у відкритті касаційного провадження в частині оскарження постанови Житомирського апеляційного суду від 01 квітня 2020 року слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктом 5 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову у цій справі є вимоги про визнання недійсним пункту 1 розділу «Умови споживчого кредиту» Угоди про надання кредиту від 01 липня 2019 року № 501158695 про встановлення плати за розрахунково-касове обслуговування кредиту у розмірі 2,25 % від суми кредиту, що становить 2 250,00 грн щомісячно, а всього 81 000,00 грн протягом строку дії договору.

Позовні вимоги заявлені з підстав порушення положень Закону України «Про захист прав споживачів».

Крім того, справа № 279/5160/19 не є справою з ціною позову, що станом на 01 січня 2020 року перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102,00 грн х 250 = 525 500,00 грн).

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову у даній справі, та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на визнання справи малозначною, оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у загальних положеннях цього Кодексу, то вона поширюються й на касаційне провадження.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, а обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не наведені, то відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Житомирського апеляційного суду від 01 квітня 2020 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 01 квітня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про захист прав споживачів відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков О. В. Ступак Г. І. Усик