ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2534/20 Справа № 204/3948/19 Суддя у 1-й інстанції - Католікян М. О. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Петешенкової М.Ю.,

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

при секретарі - Пивоваровій А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на рішення Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 06 листопада 2019 року

у цивільний справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

ВСТАНОВИЛА:

04 червня 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 09 квітня 2018 року на вул. Шмідта в м. Дніпрі, біля будинку № 8, сталася дорожньо-транспортна пригода з участю автомобіля марки «Volxwagen» (реєстраційний номер - НОМЕР_1 ) під керуванням відповідача, та автомобіля марки «Daewoo» (реєстраційний номер - НОМЕР_2 ) під керуванням ОСОБА_4 . У результаті дорожньо-транспортної пригоди позивачеві була заподіяна шкода, яка полягає у понесені всіх витрат, пов`язаних з відновленням автомобіля марки «Daewoo». Частину суми відшкодування було компенсовано Моторним (транспортним) страховим бюро України. Решту суми - 25 154,60 грн., відповідач відшкодовувати відмовився. Викладене стало причиною звернення позивача до суду з позовом про стягнення з відповідача на користь позивача компенсації заподіяної майнової шкоди в сумі 25 154,60 грн., а також немайнової (моральної) шкоди в сумі 12 519,00 грн. Крім того, позивач просить суд відшкодувати йому судові витрати в сумі 3 073,60 грн. (витрати на правничу допомогу, витрати з оплати судового збору).

Рішенням Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 06 листопада 2019 року у задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що оскільки саме ним понесені витрати на відновлювальний ремонт автомобіля після дорожньо-транспортної пригоди, тому і відшкодування цих коштів повинно бути здійснено відповідачем саме на його користь.

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, в порядку ст.360 ЦПК України.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскарженого рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 09 квітня 2018 року на вул. Шмідта в м. Дніпрі, біля будинку № 8, сталася дорожньо-транспортна пригода з участю автомобіля марки «Volxwagen» (реєстраційний номер - НОМЕР_1 ) під керуванням відповідача ОСОБА_3 , та автомобіля марки «Daewoo» (реєстраційний номер - НОМЕР_2 ) під керуванням ОСОБА_4

Автомобіль марки «Daewoo» на праві власності належить ОСОБА_5 .

10 квітня 2018 року позивач від імені ОСОБА_5 звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України (у зв`язку з відсутністю у відповідача полісу обов`язкової цивільно-правової відповідальності) із заявою на виплату страхового відшкодування.

25 квітня 2018 року постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська за фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно з висновком експертного дослідження автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ від 10 травня 2018 року №5497, складеним експертом-автотоварознавцем ОСОБА_6 , вартість матеріального збитку, завданого власникові автомобіля марки «Daewoo», склала 26 109,56 грн. За проведення дослідження позивачем було сплачено 1 300,00 грн.

23 червня 2018 року Моторне (транспортне) страхове бюро України за поданою позивачем заявою переказало страхове відшкодування в сумі 24 847,28 грн.

Фактично вартість відновлювальних робіт автомобіля марки «Daewoo» склала 45 340,00 грн.

Крім того, позивачем було понесено витрати на оплату стоянки автомобіля в сумі 10 360,00 грн. які було сплачено позивачем.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції правильно та обґрунтовано виходив з того, що позивач ОСОБА_1 не є суб`єктом речового права, передбаченого статтею 395 ЦК України, не був власником автомобіля марки «Daewoo», який на момент дорожньо-транспортної пригоди не перебував у його володінні та користуванні, а витрати які він поніс, у зв`язку з ремонтом автомобіля, не можуть бути йому відшкодовані за рахунок відповідача.

Вказані висновки суду зроблені на підставі вимог частиною 3 статті 386 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), відповідно до вимог якої - власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Статтею 395 ЦК визначено види речових прав на чуже майно, а саме: право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій). Законом можуть бути встановлені інші речові права на чуже майно.

За змістом статті 396 ЦК особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна.

Таким чином, відповідно до приведених норм закону, положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належать, зокрема, особи, які керували транспортним засобом на підставі відповідної довіреності або без неї, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб).

Так, як вбачається з матеріалів справи автомобіль марки «Daewoo» належить ОСОБА_5 , та на момент дорожньо-транспортної пригоди перебував у правомірному володінні ОСОБА_4 .

Наявна в матеріалах справи довіреність від 08 жовтня 2016 року, яка видана власником автомобіля ОСОБА_5 , у тому числі на ім`я позивача ОСОБА_1 , та його представника ОСОБА_2 , на яку вони посилаються в позовній заяві, була їм видана для представлення інтересів власника автомобіля ОСОБА_5 у судах та інших органах державної влади з питань укладення та підписання договорів оренди належного йому майна.

А тому посилання позивача та його представника, у тому числі і в апеляційній скарзі, на ту обставину, що саме позивачем понесені всі витрати, пов`язані з відновленим ремонтом автомобіля, є безпідставними, оскільки такі витрати були понесені ним саме, як представником ОСОБА_5 , який доручив позивачеві, у тому числі, здійснювати від його імені розрахунки, отримувати страхове відшкодування тощо.

Таким чином, враховуючи встановлені фактичні обставини справи, правових підстав для задоволення позову у апеляційного суду немає.

Доводи апелянта про те, що відновлювальний ремонт автомобіля був зроблений ним на підставі укладеного з власником автомобіля ОСОБА_5 договором оренди автомобіля від 03 січня 2018 року, за умовами якого передбачено, що позивач має право самостійно здійснювати ремонт автомобіля та отримувати відшкодування збитків, є безпідставними, оскільки у даному випадку, позивач ОСОБА_1 має право на відшкодування витрат, пов`язаних з відновленим ремонтом автомобіля, саме за рахунок власника автомобіля ОСОБА_5 , інтереси якого він представляв за дорученням, а не за рахунок особи, яка винна в скоєні дорожньо-транспортної пригоди, як помилково вважає позивач.

Таким чином, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права, правові підстави для його скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги на законність судового рішення не впливають, та фактично відтворюють текст позовної заяви, з якою позивач звернувся до суду.

Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 06 листопада 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: Н.М. Деркач

М.М. Пищида