Справа № 404/1881/20
Номер провадження 2-з/404/27/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2020 року Кіровський районний суд м. Кіровограда

в складі: головуючого судді- Бершадської О.В. за участі секретаря- Коноваленко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому заяву представника ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі №404/1881/20 (номер провадження 2/404/526/20) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом, яким просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь в порядку поділу спільного майна подружжя грошові кошти у сумі 145 506,32 гривень з яких: 107 680,00 гривень, 1/2 частина вартості автомобіля MERCEDES Vito, д.н.з. НОМЕР_1 ; 37 826,32 гривень, 1/2 частина боргу за кредитним договором від 02.09.2019 №014-RO-82-34792967; стягнути з ОСОБА_2 на її користь судові витрати по справі; витребувати з територіального сервісного центру РСЦ МВС в Кіровоградській області (м. Кропивницький, просп. Інженерів, 9/92) інформацію щодо реєстрації транспортного засобу MERCEDES Vito, д.н.з. НОМЕР_1 за ОСОБА_2 ; накласти арешт на транспортний засіб MERCEDES Vito, д.н.з. НОМЕР_1 .

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Бершадську О.В. для розгляду справи .

Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 03 квітня 2020 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, які 13 квітня 2020 року представник позивача усунув.

Згідно наказу №93-ОС/к Голови Кіровського районного суду м. Кіровограда від 16.03.2020 року суддя Бершадська О.В. з 13 квітня 2020 року по 28 квітня 2020 року перебувала у відпустці.

Відповідно до ухвали від 04 травня 2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження. Призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження в судовому засіданні з викликом сторін.

Разом з цим, представник позивача, через канцелярію суду, подав заяву, якою просить в порядку забезпечення позову накласти арешт на транспортний засіб MERCEDES Vito, д.н.з. НОМЕР_1 зареєстрований на ОСОБА_2 .

Посилається на те, що з19.11.2005 року позивачка перебуває у шлюбі з відповідачем. З 12.03.2020 року до Кіровського відділу реєстрації актів цивільного стану подано заяву про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , із вказаної дати проживають окремо. В період шлюбу спільно з відповідачем був придбаний автомобіль MERCEDES Vito, 2003 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого зареєстрований відповідач. Враховуючи, що автомобіль MERCEDES Vito придбано у період шлюбу за спільні кошти, частка позивачки і відповідача є рівними, тобто, їй належить 1 / 2частина вказаного автомобіля. За результатом моніторингу цін на інтернет - ресурсі ІНФОРМАЦІЯ_1 .Ria встановлено, що середня вартість автомобіля MERCEDES Vito, 2003 року випуску становить 215 360,00 грн. Тобто, 1 / 2 частини автомобіля і відповідно 1/ 2 частини вартості автомобіля, яка належить позивачці становить 107 680,00 гри. (215 360,00 : 2 = 107 680,00). Вважає за необхідне накласти арешт на транспортний засіб MERCEDES Vito, д.н.з. НОМЕР_1 , з приводу поділу якого заявлено позов, оскільки не вжиття заходів щодо забезпечення позову може призвести до неможливості виконання рішення суду в подальшому. Крім того, відповідач у власності не має іншого майна, а тому невжиття таких заходів може істотно ускладнити та унеможливити виконання рішення суду і ефективний захист інтересів позивачки, за захистом яких вона звернулась до суду. Враховуючи, що позивачка просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на автомобіль без вилучення даного автомобіля у відповідача та без обмежень користуватись даним автомобілем, тому накладення арешту на автомобіль не може потягнути за собою заподіяння будь-яких збитків, а тому підстави для зустрічного забезпечення відсутні.

У відповідності з положеннями ст. ст. 152, 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, без повідомлення учасників справи.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає, з наступного.

Згідно ч.1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; 6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; 7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно із ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Не допускається забезпечення позову шляхом накладення арешту на заробітну плату, пенсію та стипендію, допомогу по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, яка виплачується у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю (включаючи догляд за хворою дитиною), вагітністю та пологами, по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, на допомогу, яка виплачується касами взаємодопомоги, благодійними організаціями, а також на вихідну допомогу, допомогу по безробіттю, на майно або грошові кошти неплатоспроможного банку, а також на майно або грошові кошти Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Ця вимога не поширюється на позови про стягнення аліментів, про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, про відшкодування збитків, заподіяних злочином. Не може бути накладено арешт на предмети, що швидко псуються. Не допускається забезпечення позову шляхом зупинення тимчасової адміністрації або ліквідації банку, заборони або встановлення обов`язку вчиняти певні дії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб при здійсненні тимчасової адміністрації чи ліквідації банку. Не допускається забезпечення позову шляхом зупинення рішень, актів Національного банку України, а також встановлення для Національного банку України заборони або обов`язку вчиняти певні дії. Не допускається забезпечення позову шляхом заборони відповідачу вчиняти певні дії за позовами власників або кредиторів неплатоспроможного банку до такого банку або Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Майно або грошові суми клієнта неплатоспроможного банку, на які судом накладено арешт до дня віднесення банку до категорії неплатоспроможних, можуть бути передані приймаючому або перехідному банку чи спеціалізованій установі, утвореній Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, у встановленому законодавством про систему гарантування вкладів фізичних осіб порядку з письмовим повідомленням Фондом гарантування вкладів фізичних осіб особи, в інтересах якої накладено арешт. При цьому передані майно або грошові суми залишаються обтяженими відповідно до ухвали суду про накладення арешту. Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Відповідно до частини 1 статті 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати з обґрунтуванням його необхідності; ціну позву, про забезпечення якого просить заявник та інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно частин 6, 7 статті 153 ЦПК України, залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

З аналізу статей 150-153 ЦПК України можна дійти висновку, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Як роз`яснено в п. 1, п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 № 9, єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Забезпечення позову визначається як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи.

Згідно зазначених норм закону завданням забезпечення позову є застосування судом, в провадженні якого перебуває справа, заходів щодо захисту матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання у майбутньому прийнятого судового рішення за її позовом.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача. Саме по собі вжиття таких заходів без наміру власника відчужити майно та заборона його відчуження жодним чином не впливає на правовий статус прав і законних інтересів.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Такі висновки також сформовані колегією суддів Касаційного цивільного суду Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 183/5864/17-ц (6-846цс16).

Відповідно до ч. 3 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до заявлених позовних вимог, між сторонами існує спір щодо поділу спільного майна подружжя, зокрема: автомобіля MERCEDES Vito, д.н.з. НОМЕР_1 та кредитних коштів за кредитним договором від 02.09.2019 №014-RO-82-34792967. Ціна позову зазначена позивачем становить 145 506,32 грн.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, представник ОСОБА_1 вказував на те, що підставою забезпечення позову є те, що відповідач у власності не має іншого майна, а тому невжиття таких заходів може істотно ускладнити та унеможливити виконання рішення суду і ефективний захист інтересів позивачки, за захистом яких вона звернулась до суду.

Стороною позивача вибрано вид забезпечення позову арешт майна.

Вид забезпечення у вигляді арешту майна передбачає заборону користуватись та розпоряджатись майном, на яке накладено арешт.

В даному випадку предметом арешту може бути транспортний засіб, який знаходиться у власності та користуванні відповідача по справі. Однак,доказів належності відповідачу ОСОБА_2 автомобіля MERCEDES Vito, д.н.з. НОМЕР_1 , не надано.

Крім того, у випадку накладення арешту на зазначене майно, власник майна буде позбавлений права користуватись своєю власністю, що порушує законні інтереси відповідача.

Вимоги про накладення арешту на майно є не співмірними з позовними вимогами, а такий вид забезпечення позову, як заборона відповідачу здійснювати відчуження чи передачу прав на транспортний засіб, не заявлявся.

Види забезпечення позову перелічені в частині 1 статті 152 ЦПК України.

Закон не містить вказівки на те, які конкретно види забезпечення позову і за якою позовною вимогою можуть застосовуватись, не вказані пріоритетні заходи забезпечення позову. Саме тому суд повинен керуватись конкретними обставинами справи, враховуючи також і обґрунтування своєї заяви ініціатором забезпечення позову. Вони повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Таким чином, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на транспортний засіб, відсутні.

Відмова в задоволенні цієї заяви не перешкоджає позивачу повторно звернутися із заявою про забезпечення позову, оскільки забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи.

Тому, керуючись ст. ст. 43, 49, 149-154, 353 ЦПК України,суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про забезпечення позову -відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями). Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повне судове рішення складено 04.05.2020 року.

Суддя

Кіровського районного суду

м. Кіровограда О.В.Бершадська