Справа № 686/6535/20
Провадження № 2/686/2801/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2020 року Хмельницький міськрайонний суд

Хмельницької області

в складі: головуючого судді - Козак О.В.,

при секретарі - Слободянюк А.Ю.,

за участю: позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Хмельницькому справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Міністерства фінансів України, Державної казначейської служби України про стягнення інфляційних втрат та 3% річних,

в с т а н о в и в :

06.03.2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Міністерства фінансів України, Державної казначейської служби України про стягнення інфляційних втрат та 3% річних. В обґрунтування позову позивач вказав, що 10.01.2017 року, ухвалою судді Логінової С.М. по справі 686/2708/17 було відкрито провадження за його позовом до Державної казначейської служби України, прокуратури Хмельницької області, Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області про стягнення моральної шкоди. Судом встановлено, що 18.11.2010 року відносно ОСОБА_1 , як директора ПМП «Юнар» та ПП «Дизайн Буд Сервіс» було порушено кримінальну справу за ознаками злочинів, передбачених ч. 2 ст. 212, ч. 2 ст. 366 Кримінального кодексу України. 10.03.2011 року відносно нього було порушено кримінальну справу за ознаками злочинів ч.5 ст. 191, ч.2 ст. 209, ч. 3 ст. 358 Кримінального кодексу України. 10.03.2011 року його було затримано за підозрою у вчиненні означених злочинів. 11.03.2011 року йому було оголошено постанову про притягнення як обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 209, ч. 3 ст. 358 КК України.

За поданням слідчого з ОВС СВ ПМ ДПА у Хмельницькій області від 11.03.2011 року постановою Хмельницького міськрайонного суду від 12.03.2011 року, залишеною без зміни ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 18.03.2011 року йому було обрано запобіжний захід у виді взяття під варту.

Постановою слідчого з ОВС СВ ПМ ДПА у Хмельницькій області від 28 березня 2011 року відносно нього було порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 366 Кримінального кодексу України. 28 березня 2011 року йому було пред`явлено нове обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 27, ч.5 ст. 191, ч. 2 ст. 209, ч.2 ст. 212, ч. 2 ст. 366 КК України.

07 липня 2011 року йому було пред`явлено кінцеве обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 27, ч.5 ст.191, ч.2 ст.209, ч.2 ст.212, ч.2 ст.366 КК України та справу було направлено до суду.

Постановою Хмельницького міськрайонного суду від 26.12.2011 року, залишеною без зміни ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 13 березня 2012 року, кримінальну справу було повернуто прокурору Хмельницької області для організації додаткового розслідування та змінено йому міру запобіжного заходу з утримання під вартою на підписку про невиїзд,

Постановою Хмельницького міськрайонного суду від 31.10.2013 року, кримінальну справу за його обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.212, ч.2 ст.366 КК України, вдруге було повернуто прокурору Хмельницької області на додаткове розслідування, із залишенням йому запобіжного заходу як підписка про невиїзд.

Вироком Хмельницького міськрайонного суду від 05.11.2013 року, залишеним у цій частині без зміни ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 28 січня 2014 року, його за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.27, ч.5 ст.191, ч.2 ст. 209. ч. 2 ст. 366 КК України (за епізодом підробки та використання накладної №214) виправдано за відсутністю складу цих злочинів, за ч.2 ст.366 КК України (за епізодом підробки та подачі документів ТОВ «Юнар», ТОВ «Укргалантерея» до тендерного комітету ВАТ ЕК «Хмельницькобленерго») виправдано за недоведеністю участі у вчиненні цього злочину та засуджено за ч. 1 ст. 366 КК України із звільненням від покарання на підставі ч. 5 ст.74 КК України.

Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 28 січня 2014 року, вирок Хмельницького міськрайонного суду від 05 листопада 2013 року в частині засудження за ч. 1 ст. 366 КК України скасовано з направленням справи в цій частині прокурору Хмельницької області на додаткове розслідування.

Постановою прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби прокуратури Хмельницької області від 29 грудня 2015 року кримінальне провадження за обвинуваченням позивача у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 212, ч. 2 ст. 366 КК України закрито на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК України у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості у вчиненні цих кримінальних правопорушень у суді та вичерпанням можливостей їх отримати.

Судом встановлено, що він під слідством та судом перебував з 18.11.2010 року по 29.12.2015 року, тобто 5 років 1 місяць та 11 днів, з яких 9 місяців та 16 днів - під вартою.

Суд першої інстанції вирішив його позов до Державної казначейської служби України, прокуратури Хмельницької області, Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області, за участю третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідачів - Головного управління Державної казначейської служби України в Хмельницькій області про стягнення моральної шкоди задовольнити частково та стягнув на його користь з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України, в рахунок відшкодування заподіяної йому незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду моральної шкоди кошти в сумі 200000 грн..

Відповідно до його апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду Хмельницької області рішенням від 27 липня 2017 року вирішила рішення Хмельницького міськрайонного суду від 18 травня 2017 року в частині розміру відшкодування моральної шкоди змінити, виклавши абзац другий резолютивної частини рішення в наступній редакції : Стягнути на користь ОСОБА_1 з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України в рахунок відшкодування, заподіяної ОСОБА_1 незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, моральної шкоди в сумі 300000 грн.

Кошти в розмірі 300 000 грн. були зараховані на його картку в АТ «Ощадний банк» 17 січня 2020 року.

Він вважає за необхідне стягнути з відповідача суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Загальний час прострочення рахується ним з моменту винесення ухвали суду про початок розгляду справи про стягнення моральної шкоди, а саме - 10.01.2017 року. Станом на 17.01.2020 р. термін заборгованості складає 1102 днів. Розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції: період заборгованості - 10.01.2017р. по 17.01.2020 р.; сумаборгу - 300 000; сукупний індекс інфляції за період - 1,276; інфляційне збільшення суми боргу - 82 800; сума боргу з врахуванням індексу інфляції - 382800.

Сума процентів за вказаний період складає 34681,68 грн., сума інфляційних втрат та 3% річних разом складає 117481,68 грн.. Тому позивач з врахуванням уточнених позовних вимог, просить стягнути з Держави Україна в особі Міністерства фінансів України та Державної казначейської служби на його користь 117481,68 грн. інфляційних втрат та 3% річних.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити з підстав, викладених в позові.

Представник відповідача Міністерства фінансів України в судове засідання не з`явився, подали до суду відзив, в якому просять у задоволенні позовних вимог відмовити. Оскільки в позовній заяві не обґрунтовано позовних вимог до Міністерства фінансів України, не зазначено підстав залучення Міністерства як відповідача та в прохальній частині не зазначено вимог до Міністерства. Міністерство фінансів України не знаходиться з позивачем у будь-яких безпосередніх відносинах і жодним чином не впливало і не могло впливати на обсяг його прав та законних інтересів.

Представник відповідача Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, подали до суду відзив, в якому просять у задоволенні позовних вимог відмовити, зазначивши, що відносини, які склалися між позивачем та Казначейством є відносинами, які склалися в процесі виконання рішення суду про стягнення коштів з Державного бюджету України, що регулюються бюджетним кодексом України та Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року №845, а не цивільно-правовими відносинами. Жодних зобов`язань цивільно-правового характеру у Казначейства перед позивачем не існувало та не виникало. Жодним нормативно-правовим актом не передбачено покладення відповідальності на Казначейство за дії інших юридичних осіб та Держави України в цілому. Отже, Казначейство діяло в межах повноважень, передбачених законодавством України.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області у справі № 686/2708/17 від 18.05.2017 року: стягнуто на користь ОСОБА_1 з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України, в рахунок відшкодування заподіяної ОСОБА_1 незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду моральної шкоди кошти в сумі 200000 (двісті тисяч ) грн. У решті позову відмовлено; стягнуто з прокуратури Хмельницької області, Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області, Державної казначейської служби України, судовий збір у дохід держави по 561, 33 грн. з кожного; стягнуто на користь ОСОБА_1 з прокуратури Хмельницької області, Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області, Державної казначейської служби України судові витрати на правову допомогу по 2400 грн. з кожного.

Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 27.07.2017 року, рішення Хмельницького міськрайонного суду від 18 травня 2017 року в частині розміру відшкодування моральної шкоди змінено, виклавши абзац другий резолютивної частини рішення в наступній редакції: Стягнути на користь ОСОБА_1 з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України в рахунок відшкодування, заподіяної ОСОБА_1 незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, моральної шкоди в сумі 300000 грн.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду від 18 травня 2017 року в частині стягнення з Прокуратури Хмельницької області, Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області, Державної казначейської служби України судового збору та судових витрат на правову допомогу скасовано. Стягнуто на користь ОСОБА_1 з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України судові витрати на правову допомогу в сумі 7200 грн. В решті рішення залишено без змін.

Рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 27.07.2017 року набрало чинності 27.07.2017 року і на його виконання 15.08.2017 року було видано виконавчий лист № 686/2708/17.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26.09.2017 року: відкрито касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, прокуратури Хмельницької області, Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області, третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України в Хмельницькій області, про відшкодування моральної шкоди; витребовано із Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області вищезазначену цивільну справу № 686/2708/17-ц; зупинено виконання рішення апеляційного суду Хмельницької області від 27 липня 2017 року до закінчення касаційного провадження.

Постановою Верховного Суду від 09 грудня 2019 року рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 травня 2017 року в частині, яка не змінена і не скасована апеляційним судом, та рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 27 липня 2017 року залишено без змін. Поновлено виконання рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 27 липня 2017 року.

26.12.2019 року ОСОБА_1 подав Голові Державної казначейської служби України заяву про виконання рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 27.07.2017 року.

Кошти в розмірі 300 000 грн. були зараховані на картку позивача ОСОБА_1 в АТ «Ощадний банк» 17 січня 2020 року.

Вищевказані обставини підтверджуються: рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області у справі № 686/2708/17 від 18.05.2017 року; рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 27.07.2017 року; ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26.09.2017 року; постановою Верховного Суду від 09 грудня 2019 року; виконавчим листом № 686/2708/17; заявою ОСОБА_1 від 26.12.2019 року; роздруківкою з особистого кабінету ОСОБА_1 в АТ «Ощадний банк».

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З викладеного вище можна зробити висновок, що правовідносини, які виникли між сторонами у цій справі, регулюються нормами ЦК України, що передбачають як відповідальність за порушення грошового зобов`язання (частина друга статті 625 цього Кодексу).

За змістом частини першої статті 509 ЦК України правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана сплатити на користь другої сторони гроші, є грошовим зобов`язанням.

Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняються на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до статті 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зобов`язання виникають і із завдання шкоди (с.11 ЦК України).

Оскільки відшкодування шкоди можливе і в грошовій формі, то у даному випадку між сторонами виникло грошове зобов`язання, оскільки одна сторона зобов`язана сплатити певну, визначену грошову суму стягувачу.

Стаття 625 ЦК України входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Таким чином, у ст.625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц.

При цьому у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України).

Отже, положення ст.625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду.

У рішенні суду визнано грошові зобов`язання держави, визначено їх розмір, ці зобов`язання належним чином не виконані, тому в цьому випадку вимоги частини другої статті 625 ЦК України підлягають застосуванню.

Зупинення виконання рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 27.07.2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26.09.2017 року, не впливає на реалізацію особою права за захист майнового інтересу, оскільки за змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних як складова грошового зобов`язання та особлива міра відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц.

Таким чином, на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати та 3% річних за період з 27.07.2017 року (дня набрання чинності рішенням суду) по 16.01.2020 року включно.

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Бюджетного кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Згідно з п. п. 1, 3 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 року №215, реалізацію державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів здійснює Державна казначейська служба України.

Відповідно до основних завдань Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду (підпункт 3 пункту 4 цього Положення).

Позивач просить стягнути з Держави Україна в особі Міністерства фінансів України та Державної казначейської служби на його користь інфляційні втрати в сумі 82800грн. та 3% річних в сумі 34681,68грн., за період з 10.01.2017 року по 17.01.2020 року.

Разом з тим, з врахуванням наведеного вище, суд приходить до висновку, що підлягають стягненню з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку на користь позивача інфляційні втрати у сумі 82800грн. (в межах заявлених вимог та з врахуванням положень ч.1 ст.13 ЦПК України) та три проценти річних у сумі 22290,41грн. за період з 27.07.2017 року по 16.01.2020 року включно, а всього105090,41грн., виходячи з наступного розрахунку.

Інфляційні втрати - 300000грн. * 1,002 * 0,999 * 1,020 * 1,012 * 1,009 * 1,010 * 1,137 * 1,015 * 1,009 * 1,011 * 1,008 * 1 * 1 * 0,993 * 1 * 1,019 * 1,017 * 1,014 * 1,008 * 1,098 * 1,010 * 1,005 * 1,009 * 1,010 * 1,007 * 0,995 * 0,994 * 0,997 * 1,007 * 1,007 * 1,001 * 0,998 * 1,041 *1,002=469892,32-300000 = 169892,32грн.

3% річних - 300000*3/100/365*904=22290,41грн.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Міністерства фінансів України, Державної казначейської служби України про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, підлягають частковому задоволенню і слід стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку на користь позивача інфляційні втрати у сумі 82800грн. (в межах заявлених вимог та з врахуванням положень ч.1 ст.13 ЦПК України) та три проценти річних у сумі 22290,41грн. за період з 27.07.2017 року по 16.01.2020 року включно, а всього105090,41грн. В задоволенні решти позовних вимог, слід відмовити.

Керуючись ст.ст.2,12,13,76,141,258,259,263-265 ЦПК України ст.ст.15,16, 509,598,599, 611,625 ЦК України, ч. 2 ст. 25 Бюджетного кодексу України, п. п. 1, 3 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 року №215, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задоволити частково.

Стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_1 , жителя: АДРЕСА_1 ) інфляційні втрати у сумі 82800грн. та три проценти річних у сумі 22290,41грн., а всього105090,41грн..

В задоволенні решти позовних вимог, відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Хмельницького апеляційного суду через Хмельницький міськрайонний суд.

В разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідачі: Міністерство фінансів України (01008, м.Київ-8, вул.М.Грушевського, 12/2), Державна казначейська служба України (01601, м.Київ, вул.Бастіонна, 6).

Дата складання повного тексту рішення суду - 26.05.2020року.

Суддя: