ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6538/20 Справа № 215/1811/19 Суддя у 1-й інстанції - Лиходєдов А. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2020 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Приватне акціонерне товариство «Північний гірничо-збагачувальний комбінат»

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 квітня 2020 року, яке постановлено суддею Лиходєдовим А.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повний текст рішення складено 09 квітня 2020 року, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (надалі - ПрАТ «ПівнГЗК») про відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням і просив стягнути у відшкодування моральної шкоди 180 000 грн. у зв`язку з отриманими професійними захворюваннями на виробництві внаслідок праці протягом тривалого часу в шкідливих умовах праці. Висновком МСЕК від 21 березня 2019 року позивачу первинно було встановлено 40% втрати професійної працездатності, з яких: 20% - по вібраційній хворобі, 15% - по Хозл та 5% - по туговухості, безстроково.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 квітня 2020 рокупозов задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «ПівнГЗК» на користь позивача 50 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, без нарахування та утримання податку з доходів фізичних осіб та інших зборів та платежів та стягнуто на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про зміну рішення суду першої інстанції та збільшення розміру стягнутої з відповідача на користь позивача моральної шкоди до заявленої ним суми, посилаючись на те, що суд при визначенні розміру моральної шкоди не врахував характер і тривалість його моральних страждань, незворотність негативних наслідків спричинених професійним захворюванням та характер немайнових витрат.

Вважає, що судом першої інстанції залишено поза увагою роз`яснення, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди».

У відзиві на апеляційну скаргу позивача відповідач ПрАТ «ПівнГЗК» зазначає про те, що вимоги апеляційної скарги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, а рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач працював з 10 лютого 1982 року по 01 жовтня 1987 року на посаді машиніста колісного трактору, з 01 жовтня 1987 року по 24 травня 1988 року машиністом гідронавантажником; з 24 травня 1988 року по 14 березня 1994 року машиністом бульдозера. З 23 грудня 1996 року по 04 листопада 1997 року слюсарем черговим та з ремонту обладнання; з 04 листопада 1997 року по 25 березня 2019 року машиністом бульдозера на ВАТ «ПівнГЗК, правонаступником якого є ПрАТ «ПівнГЗК». 25 березня 2019 року позивача звільнено за власним бажанням за ст.38 КЗпП України (а.с. 6-14).

Згідно п. 16 Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 25 січня 2019 року, ОСОБА_1 , працюючи машиністом бульдозера в кар`єрі та на відвалах на підприємстві відповідача, виконував роботи з керування бульдозером під час ремонту, підчищення, будівництва та планування доріг в кар`єрі та на відвалах, здійснював роботи з ремонту та обслуговування механізмів, вузлів та обладнання бульдозера. При цьому внаслідок недосконалості технології відкритого видобутку руди, важких режимів експлуатації бульдозерів підпадав під вплив підвищених параметрів виробничої загальної вібрації, пилу та виробничого шуму (а.с. 19).

Відповідно до п. 17 Акту, причиною професійного захворювання позивача є еквівалентний рівень загальної транспортної вібрації, який перевищує норми ГДР, аерозоль переважно фіброгенної дії з вмістом кристалічного кремнію діоксиду у пилу в повітрі робочої зони, який перевищує норми ГДР показники рівня шуму, що також перевищують норми ГДР (а.с. 19).

Висновком МСЕК від 21 березня 2019 року позивачу первинно встановлено 40% втрати професійної працездатності, з яких: 20% - по вібраційній хворобі, 15% - по Хозл та 5% - по туговухості, безстроково (а.с. 31).

Суд, частково задовольняючи позов позивача до ПрАТ «ПівнГЗК», виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_1 та встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійні захворювання отримані позивачем під час виконання ним трудових обов`язків і пов`язані з виробництвом, і наявності у зв`язку з цим підстав, передбачених ст. 153 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди, однак, не погоджується з визначеним судом розміром моральної шкоди, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач працював в умовах впливу шкідливих факторів з 1988 року по 2003 року, при цьому, добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці не знімають з відповідача ПрАТ «ПівнГЗК» обов`язку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку.

У п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 р. зазначено, що ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності заподіюють йому моральні й фізичні страждання. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди.

Однак, при вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу, суд не в повній мірі врахував роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, не в повній мірі враховано характер отриманого позивачем професійного захворювання, стаж роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів, відсоток втрати ним професійної працездатності, стан здоров`я позивача, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Як вбачається з матеріалів справи, працюючи в умовах впливу шкідливих факторів, позивач втратив 40% професійної працездатності, безстроково, внаслідок отриманого професійного захворювання позивач постійно відчуває біль і обмеження рухів в шийному та поперековому відділі хребта, плечових і колінних суглобах, оніміння кінцівок, утруднення ходи, задишку. У зв`язку з професійною хворобою позивач вимушений постійно лікуватися та приймати ліки, тому змінився його образ життя.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер, інтенсивність і довготривалість моральних страждань позивача, тривалість його праці на підприємстві відповідача ПрАТ «ПівнГЗК», відсоток втрати професійної працездатності, вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди, стягнутої з ПрАТ «ПівнГЗК» збільшивши його з 50 000 гривень до 65 000 гривень.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні, відповідно до положень ст. 376 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 квітня 2020 рокузмінити в частині розміру моральної шкоди, стягнутої з Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 , збільшивши цей розмір з 50 000 грн. до 65 000 (шістдесят п`ять тисяч) гривень.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 05 серпня 2020 року.

Головуючий:

Судді: