У Х В А Л А

Іменем України

15.05.2020 р.

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Верніка В.М.

при секретарі: Яковець К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жмеринка скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця,

ВСТАНОВИВ:

25.11.2019 року до Жмеринського міськрайонного суду надійшла дана скарга ОСОБА_1 із вимогами визнання протиправною бездіяльності державного виконавця Дарницького районного відділу ДВС територіального управління юстиції м.Києва Манченко О.М. та забов`язання останньої або іншого державного виконавця, в провадженні якого перебуватиме виконавче провадження №50605096 з примусового виконання виконавчого листа в справі №130/2186/15-ц, виданого Жмеринським міськрайонним судом Вінницької області 11.02.2016 року, звернути стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_2 , а саме на квартиру АДРЕСА_1 , в рахунок погашення заборгованості. Підставами оскарження вказаної бездіяльності державного виконавця зазначено, що 25.03.2016 року постановою головного державного виконавця відділу ДВС Дарницького районного управління юстиції у м.Києві Білан Ю.С. відкрито виконавче провадження №50605096 по примусовому виконанню виконавчого листа №2/130/938/2015, виданого Жмеринським міськрайонним судом Вінницької області 11.02.2016 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 боргу в сумі 1357566,46 грн. Постановою зазначеного державного виконавця від 15.10.2018 року замінено сторону виконавчого провадження стягувача ОСОБА_3 на заявника ОСОБА_4 11.10.2019 року стягувачем ОСОБА_4 подано державному виконавцю відділу Дарницького районного управління юстиції у м.Києві Манченко О.М., у провадженні якої знаходилось дане виконавче провадження, клопотання про звернення стягнення на квартиру боржника ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 , в рахунок погашення заборгованості. Боржник ОСОБА_2 для забезпечення зобов`язань за укладеним між нею та АКБ "Укрсоцбанк" (наразі ПАТ "Укрсоцбанк") кредитним договором від 23.03.2007 року №42.07-07/114 передала зареєстровану за нею квартиру АДРЕСА_1 в іпотеку АКБ "Укрсоцбанк" згідно договору іпотеки від 23.03.2007 року №1212. Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 06.06.2017 року в справі №753/20895/16-ц відмовлено у задоволенні позову ПАТ "Укрсоцбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту від 23.03.2007 року №42.07-07/114. Посилаючись на відсутність в теперішній час заборгованості ОСОБА_2 перед ПАТ "Укрсоцбанк", що на думку скаржника ОСОБА_4 не перешкоджає зверненню стягнення на зазначену квартиру на користь стягувачів, які не є заставодержателями, вважає, що за відсутності відповіді на вказане вище її клопотання від 11.10.2019 року державним виконавцем допущено протиправну бездіяльність щодо нерозгляду цього клопотання.

Скарга попередньо неодноразово призначалась судом для розгляду по суті, проте її розгляд не відбувся з об`єктивних причин.

В сьогоднішнє судове засідання сторони виконавчого провадження та державний виконавець за їх належним викликом не з`явилися.

Стягувач ОСОБА_4 заздалегідь у своїй скарзі просила її розгляд провести без її участі.

Боржник ОСОБА_2 та державний виконавець Дарницького районного відділу ДВС м.Київ причин своєї неявки не повідомили, будь-яких клопотань суду не представили, що втім не перешкоджає розгляду скарги.

Вивчивши обґрунтування вимог скарги за її змістом, а також додані до неї документи, суд доходить висновку про необґрунтованість вимог скаржника з таких підстав.

Так, судом встановлено, що за даними Єдиного державного реєстру судових рішень ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 14.09.2018 року у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа у справі №130/2186/15-ц, виданого 11.02.2016 року Жмеринським міськрайонним судом Вінницької області, замінено стягувача ОСОБА_3 на ОСОБА_4 згідно договору про відступлення права вимоги від 01.03.2018 року.

У відповідності до положень договору кредиту від 23.03.2007 року №42.07-07/114 (а.с.6-12) даний правочин укладено між АКБ "Укрсоцбанк" (ПАТ "Укрсоцбанк") та ОСОБА_2 щодо надання цим банком останній кредиту в сумі 210000 доларів США на умовах повернення із сплатою 12,7% річних з кінцевим погашенням заборгованості по кредиту до 22.03.2022 року.

Відповідно умов іпотечного договору від 23.03.2007 року №42.02-11/259 у якості забезпечення виконання всіх своїх зобов`язань за договором кредиту від 23.03.2007 року №42.07-07/114 ОСОБА_2 передала в іпотеку АКБ "Укрсоцбанк" (ПАТ "Укрсоцбанк") трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 . Сторонами погоджено, що даний іпотечний договір діє до припинення вказаних зобов`язань за договором кредиту від 23.03.2007 року №42.07-07/114. Також погоджено припинення дії цього іпотечного договору з інших підстав, передбачених чинним законодавством України, зокрема Законом України "Про іпотеку" (а.с.13-15).

Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 06.06.2017 року, яке набуло законної сили, відмовлено у задоволенні позову ПАТ "Укрсоцбанк" до ОСОБА_2 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором кредиту від 23.03.2007 року №42.07-07/114 з підстав пропущення позивачем строку позовної давності (а.с.17-19).

Відповідно даних трекінгу рекомендованого поштового відправлення №549 16.10.2019 року Дарницьким районним відділом ДВС м.Київ отримано клопотання стягувача ОСОБА_4 від 11.10.2019 року щодо здійснення державним виконавцем звернення на нерухоме майно боржника ОСОБА_2 , а саме на квартиру АДРЕСА_1 , в рахунок погашення заборгованості у виконавчому провадженні №50605096 по примусовому виконанню виконавчого листа №2/130/938/2015, виданого 11.02.2016 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 боргу в сумі 1357566,46 грн. (а.с.20,21).

Згідно вимог ч.1 ст.74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

У відповідності до положень ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно ч.1 ст.448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, в межах, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ч.1 ст.5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

У відповідності до ч.2 ст.7 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" державний виконавець є представником влади, діє від імені держави і перебуває під її захистом та уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, передбаченому законом.

Згідно положень ст.10 Закону України "Про виконавче провадження" заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до вимог ч.1,2 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно ч.1 ст.51 Закону України "Про виконавче провадження" для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі, якщо:

1) право застави виникло після ухвалення судом рішення про стягнення з боржника коштів;

2) вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю;

3) наявна письмова згода заставодержателя.

У відповідності до положень ч.1,3 ст.17 Закону України "Про іпотеку" Іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її; з інших підстав, передбачених цим Законом. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Так, суд вважає неаргументованими доводи скаржника стосовно обов`язку державного виконавця здійснити звернення стягнення на належну боржнику ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 в рахунок погашення заборгованості перед стягувачем ОСОБА_4 , оскільки даний об`єкт нерухомого майна згідно наведених вище правочинів перебуває в іпотеці ПАТ "Укрсоцбанк", тобто стягувач ОСОБА_4 не є заставодержателем цього іпотечного майна.

При цьому суд визнає неаргументованими твердження скаржника про те, що відмова у задоволенні позову ПАТ "Укрсоцбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту від 23.03.2007 року №42.07-07/114 рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 06.06.2017 року є свідченням відсутності у боржника заборгованості за кредитом, позаяк дана відмова в позові судом ухвалена з підстав пропущення строку позовної давності, що не є безумовним підтвердженням неправомірності оспорюваної кредитної заборгованості по суті спору. Більш того, обумовлена сторонами іпотечного договору тривалість його дії до виконання зобов`язань за договором кредиту, який забезпечено іпотекою, заздалегідь не виключається існуванням невиконаних зобов`язань боржника ОСОБА_2 щонайменш із сплати ануїтентних платежів, з огляду на те, що сторонами строки цих платежів згідно їх графіку були обумовлені при укладенні договору кредиту на строк до 22.03.2022 року включно, що відповідним чином не лише перевищує дату ухвалення вказаного судового рішення, а й визначає тривалість цих кредитних зобов`язань станом на день подачі клопотання державному виконавцю стягувачем ОСОБА_4 і також на час розгляду судом даної скарги.

Жодних документальних відомостей щодо припинення у встановленому законом порядку іпотеки належної боржнику ОСОБА_2 квартири, суду скаржником не представлено. Відтак суд додатково зауважує, що реалізація звернення стягнення на іпотечне майно законом передбачена серед іншого шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки із укладенням сторонами іпотечного правочину договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Таким чином, судом встановлено, що триваюче право застави щодо вказаного нерухомого майна згідно договору іпотеки від 23.03.2007 року виникло до ухвалення рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 07.12.2015 року в справі №130/2186/15-ц, на підставі якого судом 11.02.2016 року видано виконавчий лист, стороною стягувача у виконавчому провадженні по примусовому виконанню якого є заявник ОСОБА_4 .

Також перевищення наразі вартості вказаної квартири, як предмету застави, над розміром заборгованості боржника ОСОБА_2 перед заставодержателем ПАТ "Укрсоцбанк" за змістом представлених скаржником доказів не є очевидною з огляду на невизначення у встановленому порядку ані суми боргу за кредитними зобов`язаннями, ані оцінювання вартості відповідного об`єкту нерухомості.

Окрім того, скаржником не наведено обґрунтувань щодо наявності письмова згода заставодержателя ПАТ "Укрсоцбанк" на здійснення звернення стягнення на іпотечне майно та не представлено об`єктивних підтверджень такої згоди.

З урахуванням наведеного, суд доходить висновку про необгрунтованість вимог стягувача ОСОБА_4 щодо оскаржуваної бездіяльності державного виконавця стосовно неправомірності нездійснення звернення стягнення на належну боржнику ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 , зобов`язати державного виконавця вчинити саме що просила заявник ОСОБА_4 в рахунок погашення присудженої їй заборгованості, оскільки суду не доведено належними та допустимими доказами відповідність цих вимог одразу трьом вказаним вище умовам, що визначені положеннями ч.1 ст.51 Закону України "Про виконавче провадження", лише за сукупного виконання яких державний виконавець може звернути стягнення на заставлене майно боржника для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями. Натомість відсутність хоча б однієї з вказаних умов, встановлених ч.1 ст.51 Закону, унеможливлює звернення стягнення на заставлене майно боржника; державний виконавець не може діяти на власний розсуд у цьому випадку.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 15.01.2020 року в справі №910/7221/17 та від 06.02.2020 року в справі №640/7964/19.

Враховуючи викладене, суд вважає, що скарга стягувача ОСОБА_4 підлягає залишенню без задоволення.

Про понесені у зв`язку з розглядом даної скарги судові витрати учасниками справи не повідомлено.

Керуючись ст.447-451 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) щодо нездійснення звернення стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_2 , а саме на квартиру АДРЕСА_1 , в рахунок погашення заборгованості, у виконавчому провадженні №50605096 по примусовому виконанню виконавчого листа №2/130/938/2015, виданого Жмеринським міськрайонним судом Вінницької області 11.02.2016 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу в сумі 1357566 гривень 46 копійок відмовити.

Ухвала набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подано апеляційну скаргу.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня з дня складення повного судового рішення, а також включно під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), до Вінницького апеляційного суду через Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області.

Повне судове рішення складено 20.05.2020 року.

Суддя Вернік В.М.