ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/807/1278/20 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Подліянової Г.С.

при секретарі: Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 лютого 2015 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2014 року ТОВ „ОТП Факторинг Україна" звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що 19.06.2006р. між АКБ „РайффайзенБанк Україна", правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю „ОТП Факторинг Україна", та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № МL-202/119/2006, згідно з яким позичальнику надано кредитні кошти у розмірі 63 000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування ними у розмірі, встановленому договором, строком до 19.06.2021 року.

В якості забезпечення укладеного кредитного договору 19.06.2006р. між АКБ „РайффайзенБанк Україна", правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю „ОТП Факторинг Україна", та ОСОБА_1 було укладено договір поруки № СGМL-202/119/2006, відповідно до умов якого поручитель зобов`язався відповідати перед банком за повне та своєчасне виконання ОСОБА_2 боргових зобов`язань по кредитному договору у повному обсязі.

Оскільки позичальником належним чином не виконувалися грошові зобов`язання, передбачені кредитним договором, утворилася заборгованість, яка станом на 24.09.2014 року за офіційним курсом НБУ складає: 2 942 172,46 гривень, з них: 42 150,00 доларів США, що еквівалентно 570 126,33 гривням, - сума заборгованості за тілом кредиту; 4 628,00 доларів США, що еквівалентно 62 598,92 гривням - сума заборгованості за процентами; 2 309 447,21 гривень - пеня, нарахована на суми заборгованості в розмірі 1 %

за кожен день прострочення сплати кредиту з 24.09.2013р. по 24.09.2014р., яку позивач

просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 лютого 2015 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суму заборгованості за кредитним договором № МL-202/119/2006 від 19.06.2006 року у розмірі 2 942 172 гривні 46 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 827 гривень та витрати, пов`язані з викликом відповідачів у судове засідання через засоби масової інформації у розмірі 165 гривень, а всього 1 992 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в АТ „ОТП Банк" витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 827 гривень та витрати, пов`язані з викликом відповідачів у судове засідання через засоби масової інформації у розмірі 165 грн., а всього 1992 грн.

20.12.2019р. відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з заявою про перегляд заочного рішення, яка ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28 січня 2020р. залишена без задоволення ( а.с. 90-91).

Не погоджуючись із зазначеним заочним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість у зв`язку з чисельними порушеннями судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Відзиву на апеляційну скаргу позивачем не надано, хоча її копію отримано 26.03.2020р., заяв про продовження строку на час карантину до суду не спрямовано, тому у відповідності до ч. 3 статті 360 ЦПК України це не створює перешкод для апеляційного розгляду справи.

В судове засідання апеляційного суду 06.05.2020р. відповідач ОСОБА_2 не з`явилась, передавши через відповідача ОСОБА_1 (чоловіка) заяву про проведення апеляційного розгляду у її відсутність та визнання апеляційної скарги.

ТОВ «ОТП Факторинг Україна», повідомлене належним чином, про що мається зворотне поштове повідомлення про отримання судової повістки 26.03.2020р., в судове засідання 06.05.2020р. свого представника не направило, заяв про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не спрямувало, тому апеляційний розгляд відбувався у його відсутності у відповідності до вимог ч. 2 статті 372 ЦПК України.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_1 , який підтримав свою апеляційну скаргу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 19.06.2006р. між АКБ „РайффайзенБанк Україна", правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю „ОТП Факторинг Україна", та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № МL-202/119/2006, згідно з яким позичальнику надано кредитні кошти у розмірі 63 000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування ними у розмірі, встановленому договором, строком до 19.06.2021 року.

В якості забезпечення укладеного кредитного договору 19.06.2006р. між АКБ „РайффайзенБанк Україна", правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю „ОТП Факторинг Україна", та ОСОБА_1 було укладено договір поруки № СGML-202/119/2006, відповідно до умов якого поручитель зобов`язався відповідати перед банком за повне та своєчасне виконання ОСОБА_2 боргових зобов`язань по кредитному договору у повному обсязі.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору, утворилася заборгованість, яка згідно з наданим позивачем розрахунком станом на 24.09.2014р. за офіційним курсом НБУ складає: 2 942 172,46 гривень, з них:

- 42 150,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складає 570 126,33 гривень, - сума заборгованості за тілом кредиту;

- 4 628,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складає 62 598,92 гривень, - сума заборгованості за процентами;

- 2 309 447,21 гривень - пеня, нарахована на суми заборгованості в розмірі 1 % за кожен день прострочення сплати кредиту з 24.09.2013р. по 24.09.2014р.

Задовольняючи в повному обсязі позовні вимоги рішенням, ухваленим в заочному порядку, суд визнав обґрунтованими вимоги позивача, вирішивши справу із застосуванням ст.ст. 526, 543, 553, 554, 610, 1054 ЦК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , насамперед, посилається на його неповідомлення судом про розгляд справи, що є обов`язковою підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Дослідивши ці доводи, колегія знаходить їх частково обґрунтованими з огляду на таке.

Справа розглянута судом у 2015р. на підставі ЦПК України у чинній на той час редакції від 04.11.2014р., яка діяла весь період розгляду справи судом першої інстанції.

Тому апеляційному суду належить перевірити дотримання судом саме вимог ЦПКУ у тій редакції.

Відповідно до ч. 5 статті 74 ЦПК України, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

У позовній заяві позивачем були зазначеніадреси відповідачів:

- ОСОБА_2 : АДРЕСА_1 ( таку адресу вона вказала у кредитному договорі від 19.06.2006р. та у додатковій угоді від 19.03.2009р.);

- ОСОБА_1 : АДРЕСА_2 (зазначена у договорі поруки).

Судом після отримання позовної заяви здійснено перевірку зареєстрованого місця проживання відповідачів та встановлено, щоОСОБА_2 станом на 01.12.2014р. була зареєстрована за вказаною адресою: АДРЕСА_1 ( а.с. 23); ОСОБА_1 у 2009р. знято з реєстрації за адресою АДРЕСА_1 для вибуття у м. Чернігів ( а.с. 24).

Запитом до ГУ МС в Чернігівській області судом встановлено, що ОСОБА_1 в Чернігівській області не зареєстрований ( а.с. 30, 32).

Тобто у суду була для повідомлення відповідача ОСОБА_1 зазначена в позові адреса, у якій станом на 12.12.2014р. він не був зареєстрований, тобто останнє місце його реєстрації. Відомості про його реєстрацію в м. Запоріжжі та Запорізькій області були відсутні.

З матеріалів справи вбачається, що судом направлені ОСОБА_1 копія позовної заяви, ухвала про відкриття провадження у справі та судові повістки на останню відому

адресу: АДРЕСА_2 та одночасно його повідомлялось про судове засідання 05.02.2015р., у якому ухвалено заочне рішення, через оголошення у пресі ( а.с. 26, 28. 37).

Частиною 9 статті 74 ЦПК України у редакції від 04.11.2014р., яка діяла на час розгляду справи судом першої інстанції, визначено, що відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. На ці випадки поширюється правило частини четвертої цієї статті.

Відповідно до частини 4 цієї статті, судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за три дні до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Положення цієї частини не поширюються на випадки, передбачені абзацом другим частини третьої статті 191 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 10 статті 74 ЦПКУ, друкований орган, у якому розміщуються оголошення про виклик відповідача протягом наступного року, визначається не пізніше 1 грудня поточного року в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Переліку друкованих засобів масової інформації місцевої сфери розповсюдження, в яких у 2015 році розміщуються оголошення про виклик до суду відповідача, третіх осіб, свідків, місце фактичного проживання (перебування) яких невідоме, затвердженого розпорядженням КМУ № 41-р від 21.01.2015р., для Запорізької області визначено газету «Запорізька правда».

Саме у газеті «Запорізька правда» за 22 січня 2015р. було розміщено оголошення про виклик ОСОБА_1 до судового засідання Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжі 05.02.2015р.

З наданої копії паспорту ОСОБА_1 було встановлено, що протягом періоду з 28.11.2013р. по 19.09.2014р. він був зареєстрований у АР Крим, після чого відомості про будь-яку реєстрацію відсутні до поновлення 22.08.2016р. реєстрації за минулим місцем проживання у АДРЕСА_2 ( а.с. 63).

Отже, судом першої інстанції в такому разі було дотримано вимоги процесуального закону у чинній на час розгляду справи редакції щодо повідомлення відповідача ОСОБА_1 про розгляд цієї справи шляхом направлення кореспонденції на останню відому адресу місця реєстрації та шляхом публікації оголошення у друкованому засобі масової інформації, визначеному КМУ для повідомлення відповідачів про судові засідання.

Відтак, обов`язкових підстав, передбачених ч. 3 статті 376 ЦПК України для скасування оскаржуваного заочного рішення, колегією не встановлено.

Але це не звільняє апеляційний суд від обов`язку щодо перевірки інших доводів апеляційної скарги з приводу законності і обґрунтованості рішення щодо його висновків по суті вирішеного спору.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 не заперечував укладення кредитного договору та отримання його дружиною ОСОБА_2 кредиту у сумі 63 000 дол. США, а також належного виконання договору до часу підвищення курсу долару у 2008р. В подальшому договір перестав виконуватись ними через матеріальну неспроможність сплачувати його за підвищеним курсом долару. Також не заперечував, що є поручителем та зобов`язувався нести з позичальницею солідарний обов`язок з його погашення.

За умовами кредитного договору ОСОБА_2 надавався кредит у розмірі 63 000 дол. США строком до 19.06.2021р., процентна ставка визначена у розмірі 11 % річних.

Відповідно до п. 1.11.1 кредитного договору усі платежі для повернення суми кредиту та сплати процентів за користування кредитом повинні сплачуватись позичальником у валюті кредиту, в строки та на умовах, встановлених договором.

У відповідності з п. 4.1.1 цього договору за порушення зобов`язань з повернення кредиту та процентів позичальник зобов`язаний сплатити банку пеню в розмірі 1 % від суми несвоєчасно виконаного зобов`язання за кожен день прострочення.

В скарзі ОСОБА_1 зазначає, що ще банком до передачі кредитного портфелю позивачу було змінено строк повернення кредиту з 19.06.2021р. на 19.04.2009р, про що, на його думку, зазначається у п. 2.1.14.1 додаткового договору № 1 від 19.03.2009р. до кредитного договору.

Перевіркою цих доводів колегією встановлена їх помилковість.

Так, згідно з п. 2.1.14.1 додаткового договору № 1 від 19.03.2009р. до кредитного договору № МL-202/119/2006 від 19.06.2006р., позичальник зобов`заний в строк до 19.04.2009р. в повному обсязі погасити прострочену суму кредиту та процентів, а також всі нараховані проценти шляхом внесення коштів на поточний рахунок, а банк для можливості виконання такого обов`язку знизив процентну ставку з 11 % річних до 7 % річних на період з 19.03.2009р. по 19.08.2009р. ( а.с. 8-9).

Аналізом змісту вказаного пункту кредитного договору з`ясовано, що він не містить вимоги про дострокове повернення всього кредиту, а лише його простроченої частини та нарахованих на цю дату процентів. Тобто вказаним додатковим договором № 1 до кредитного договору строк кредитування не змінювався, як помилково вважає апелянт.

Достроковою вимогою про повернення всього отриманого кредиту та нарахованих відсотків і пені слід вважати саме звернення позивача до суду з цим позовом, яке відбулось 11.11.2014р.

ОСОБА_1 у скарзі посилається на те, що його порука припинилась за вимогами ч. 4 статті 559 ЦК України, оскільки вимоги до нього не були заявлені кредитором протягом шести місяців від дня останнього платежу позичальником, здійсненого нею 19.03.2009р. А також просить застосувати строк позовної давності щодо всієї заборгованості та на цих підставах відмовити в задоволенні позову.

Першочерговому вирішенню підлягає довід про позовну давність та, вирішуючи це питання, колегія виходить із такого.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (частина третя статті 267 ЦК України).

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

Таке обґрунтування правової позиції міститься у постанові ВС/ВП № 200/11343/14-ц від 17.04.2018, у якій касаційним судом вказано, що той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася у суді першої інстанції.

Застосовуючи вказану правову позицію у цій справі, колегія враховує, що, попри правильність повідомлення відповідача ОСОБА_1 через ЗМІ, він не зміг об`єктивно ознайомитись з цим оголошенням, а тому у нього не було реальної можливості заперечувати проти позову, зокрема, з підстав пропуску строку позовної давності позивачем. Тому є підстави для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості встановлено, що ним визначено її розмір станом на 24.09.2014р. та визначено все тіло кредиту до дострокового стягнення, а отже змінено дату повернення кредиту з 19.03.2021р. на 24.09.2014р. З позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулось 11.11.2014р. Між тим, останній платіж здійснено позичальником ОСОБА_2 - 19.03.2009р.

У правовій позиції, висловленій ВП ВС у постанові від 28 березня 2018р. у справі № 444/9519/12, зазначається таке: якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу.

Тому перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності окремо для погашення всієї заборгованості за кредитним договором.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі ст. 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду процентів, а також попередніх не внесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів.

За кредитним договором у цій справі № МL-202/119/2006 від 19.06.2006р., встановлені щомісячні ануїтетні платежі для погашення кредиту та процентів, та строк позовної давності не був збільшений сторонами. А тому для кредиту та відсотків застосовується трирічний строк позовної давності, для пені - спеціальний річний строк позовної давності, який слід відраховувати щодо кожного щомісячного платежу.

З розрахунку вбачається, що позичальник до грудня 2008р. належним чином виконувала умови кредитного договору, здійснюючи погашення кредиту та відсотків своєчасно та в повному обсягу. Починаючи з січня 2009р. позичальник вперше не здійснила щомісячний платіж, а сплатила кредит за той місяць та нараховані відсотки 12.03.2009р., що і стало останнім платежем, після якого жодної сплати у правовідносинах у цій справі не відбулось. Отже, з цієї дати у банку, а також у його правонаступника в особі ТОВ «ОТП Факторинг Україна», виникло право вимагати повернення всього кредиту або простроченої частки, але позов до суду подано позивачем 11.11.2014р., тобто в межі позовної давності по кредиту та процентам вкладається період з 11.11.2011р., а також заборгованість, яка виникла у ньому.

З розрахунку вбачається, що заборгованість по процентам нарахована станом на 01.06.2010р., тобто вся заборгованість по відсоткам не входить в межі позовної давності, тому в цій частині позов не може бути задоволений.

Що стосується заборгованості по тілу кредиту, то в цій частині слід окремо розрахувати прострочене тіло, яке мало бути сплачено з 11.11.2011р. по 24.09.2014р. (дата розрахунку за позовом), а також ту його частку, яка станом на 24.09.2014р. залишилось поза графіком, тобто має бути достроково повернуто.

Вбачається, що щомісячний ануїтетний платіж по кредиту становив 350 доларів США, тому за 36 місяців в межах позовної давності прострочене тіло кредиту становить: 350 х 36 = 12 600 дол. США.

Що стосується частки, яка має бути достроково повернута, то по ній строк позовної давності не пройшов, оскільки вона витребується станом на 24.09.2014р. та її розмір має визначатись наступним чином: як різниця між сумою 42 150 дол. США - загальна заборгованість з 19.02.2009р. та сумою 23 800 дол. США - прострочена заборгованість без обмеження строком позовної давності з 19.02.2009р. по 24.09.2014р., тому достроково витребуване тіло кредиту становить 42150 - 23800 = 18 350 дол. США.

Отже загальна сума кредиту в межах позовної давності до стягнення становитиме: 12 600 дол. США + 18350 дол. США = 30 950 дол. США, замість стягнутої судом у сумі 42 150 дол. США. Тому оскаржуване рішення в цій частині підлягає зміні, та колегія з урахуванням позовних вимог та в їх межах визначає гривневий еквівалент цієї суми за курсом долару, визначеним НБУ станом на 24.09.2014р. - дату визначення заборгованості позивачем, як просив позивач, яка становить 13,52. Тому заборгованість за тілом кредиту в гривнях буде становити: 30950 х 13,52 = 418 633,69 грн.

Відносно пені, колегією встановлено, що вона розрахована позивачем в межах року за період з 24.09.2013р. по 24.09.2014р. в розмірі 170 739,70 дол. США, що еквівалентно 2 309 447,21 грн., але в межі позовної давності входить період з 11.11.2013 по 24.09.2014р., у якому пеня становитиме 142 283,08 дол. США, що еквівалентно 1 924 539,34 дол. США.

Відповідач у скарзі зазначає, що розмір пені значно перевищує основну заборгованість, що є підставою для застосування приписів ч. 3 статті 551 ЦК України, та колегія погоджується з цим.

Так, відповідно до положень ч. 3 статті 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішення суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Колегія, порівнявши розмір основної заборгованості відповідачів із розміром визначеної неустойки, а також враховуючи, що перешкодою для виконання умов договору, який протягом двох років повністю виконувався позичальником, стало курсове коливання, що не залежало від волі відповідачів, вважає за можливе зменшити розмір неустойки до суми основного боргу, тобто до 30 950 дол. США, що еквівалентно 418 444 грн. (за курсом НБУ станом на 24.09.2014р.).

Ще одним з доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 є те, що його порука припинилась на підставі ч. 4 статті 559 ЦК України, оскільки останній платіж здійснено позичальником 12.03.2009р., але протягом шести місяців банк до нього як до поручителя не звернувся.

Перевіркою цих доводів встановлено, що вони частково є обґрунтованими.

Відповідно до ч. 4 статті 559 ЦК України у чинній на час розгляду судом справи редакції, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки.

У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

З приводу застосування цієї норми мається правова позиція, висловлена у постанові Великої Палати ВС від 13.06.2018р. у справі № 408/8040/12, згідно з якою: з огляду на положення другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України можна зробити висновок про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Як вже було вище зазначено, кредит мав погашатись щомісячними ануїтетними платежами, а тому щодо несплати по кожному з них кредитор мав дотримуватись шестимісячного строку для вимоги про сплату цієї заборгованості поручителем, але жодної вимоги, крім цього позову, до поручителя ані банком, ані товариством спрямовано не було.

Відтак, поручитель ОСОБА_1 може відповідати солідарно з позичальником ОСОБА_2 по заборгованості, визначеній в межах шестимісячного строку від дати подання позову, тобто за тою, що виникла у періоді з травня 2014р. по 24.09.2014р.

У цей період мається прострочена заборгованість за кредитом у сумі 350 х 5 = 1750 дол. США та залишок тіла, яке має бути достроково повернуто у сумі 18350 дол. США, а всього за тілом кредиту - 20100 дол. США, що еквівалентно 271 752 грн., та заборгованість по пені в сумі 400,81 дол. США, що еквівалентно 5 418,95 грн.

Отже, для відповідачів настає солідарний обов`язок по заборгованості у розмірі 20500 дол. 81 цента, що становить гривневий еквівалент 277 170,95 грн., та складається з кредиту у сумі 20100 дол. США, що еквівалентно 271 752 грн., та пені у сумі 400,81 дол. США, що еквівалентно 5418,95 грн.

Окремо від поручителя у позичальника ОСОБА_2 мається заборгованість, за яку не несе відповідальність ОСОБА_1 , яку слід стягнути тільки з неї: у розмірі 41 800 дол. США, що еквівалентно 565 136 грн., яка складається з кредиту у сумі 10 850 дол., що еквівалентно 146 692 грн., та пені у сумі 30 950 дол. США, що еквівалентно 418 444 грн.

Таким чином, загальний розмір заборгованості по кредитному договору станом на 24.09.2014р., який стягується в межах позовної давності та з урахуванням зменшення неустойки, визначений в ході апеляційного розгляду справи становить: 62 300,81 доларів США, що еквівалентно 842 306,95 грн. ( за курсом НБУ станом на 24.09.2014р.), яку слід розділити до стягнення вказаним вище способом: частину в солідарному порядку з обох відповідачів, частину лише з позичальника ОСОБА_2 .

Враховуючи, що підстав для обов`язкового скасування рішення суду колегія не встановила, а на стадії апеляційного розгляду апеляційним судом було застосовано вимоги статей 267, 559 ч. 4, 551 ч. 3 ЦК України, що призвело до зменшення суми заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідачів, апеляційний у відповідності до

вимог п. 4 ч. 1 статті 376 ЦПК України змінює оскаржуване рішення в частині розміру стягнутої заборгованості, солідарної відповідальності боржників, та розподілу судових витрат.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до приписів статті 141 ЦПК України, колегія визначає до компенсації позивачу судовий збір пропорційно до задоволених вимог, а відповідачу, пропорційно до частини позову, у якій відмовлено позивачу.

Позивачем заявлено вимоги на суму 2 942 172,46 грн., за подання позову сплачено судовий збір в сумі 4 384 грн., а задоволено позов до ОСОБА_1 на суму 277 170,95 грн., тому з ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір: 277 170,95 грн. х 4 384 : 2 942 172,46 грн. = 413 грн.

Задоволено позов до ОСОБА_2 на суму 842 306,95 грн., тому з неї на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі: 842 306,95 х 4 384 : 2 942 172,46 = 1255,08 грн.

ОСОБА_1 було сплачено судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 5 481 грн., а відмовлено в задоволенні позовних вимог до нього на суму 2 665 001,51 грн., тому йому до компенсації за рахунок позивача належить: 2 665 001,51 х 5 481 : 2 942 172,46 = 4 964,66 грн.

Взаємозарахуванням належного судового збору позивачу та ОСОБА_1 визначено до стягнення з ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на користь ОСОБА_1 : 4 964,66 - 413 = 4 551,66 грн.

02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-IX (далі - Закон № 540-IX).

За змістом підпункту 3 пункту 12 розділу XII «Прикінцевих положень» вказаного Закон № 540-IX під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Керуючись ст.ст. 367,374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 лютого 2015 року у цій справі змінити в частині розміру стягнутої заборгованості, солідарної відповідальності боржників, та розподілу судових витрат, виклавши його резолютивну частину у зв`язку з цим наступним чином.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ( РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_3 ), ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (03680, м. Київ, вул. Фізкультурна, буд. 28Д, р/р НОМЕР_3 в АТ «ОТП Банк» м. Київ, МФО 300528, ) суму заборгованості за кредитним договором № МL-202/119/2006 від 19.06.2006 року у розмірі 277 170 (двісті сімдесят сім тисяч сто сімдесят) гривень 95 копійок, яка складається з кредиту у сумі 271 752 (двісті сімдесят одна тисяча сімсот п`ятдесят дві) гривні та пені у сумі 5418 (п`ять тисяч чотириста вісімнадцять) гривень 95 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ( РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_3 ) на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (03680, м. Київ, вул. Фізкультурна, буд. 28Д, р/р НОМЕР_3 в АТ «ОТП Банк» м. Київ, МФО 300528, ) суму заборгованості за кредитним договором № МL-202/119/2006 від 19.06.2006 року у розмірі 565 136 (п`ятсот шістидесяти п`яти тисяч ста тридцяти шести) гривень, яка складається з кредиту у сумі 146 692 ( ста сорока шести тисяч шестиста дев`яноста двох) гривень та пені у сумі 418 444 (чотириста вісімнадцяти тисяч чотириста сорока чотирьох) гривень.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг» судові витрати в сумі 1255 ( одна тисяча двісті п`ятдесят п`ять) гривень 08 копійок.

Стягнути з ТОВ «ОТП Факторинг» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 4 551 (чотирьох тисяч п`ятсот п`ятдесят однієї) гривні 66 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте мож е бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), процесуальні строки щодо касаційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Повний текст постанови складений 12 травня 2020 року.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Гончар М.С.

Подліянова Г.С.