У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.05.2020 Справа №607/7200/20

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Позняк В.М., ознайомившись із позовною заявою ОСОБА_1 до сімейного лікаря Комунального некомерційного підприємства ТРР «Центр надання первинної медико-санітарної допомоги Тернопільського району» ОСОБА_2 про зобов`язання видати листок непрацездатності, зобов`язати заборонити працювати сімейним лікарем та позбавити ліцензії, зобов`язати виплатити шкоду, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом, в порядку цивільного судочинства, до сімейного лікаря Комунального некомерційного підприємства ТРР «Центр надання первинної медико-санітарної допомоги Тернопільського району» ОСОБА_2 про зобов`язання видати листок непрацездатності, зобов`язати національну службу здоров`я України та районну раду Тернопільського району заборонити працювати сімейним лікарем та позбавити ліцензії, зобов`язати відповідача ОСОБА_2 виплатити шкоду.

Із змісту позову вбачається, що 27 квітня 2020 року, у зв`язку із погіршенням стану здоров`я, він з`явився на прийом до свого сімейного лікаря ОСОБА_2 , яка не звернувши відповідної уваги на його стан, послухала, зібрала скарги, артеріальний тиск не поміряла, пульс не підрахувала, і сказала що до п`ятниця 01 травня 2020 року випише лікарняний листок. Після чого, він поїхав додому, проте почував себе дуже погано, тому викликав швидку допомогу, лікар якої поставив діагноз: гіпертонічна хвороба, загострення, стенокардія, переддіабетичний колапс. Проте, діагноз поставлений лікарем швидкої допомоги та сімейним лікарем, абсолютно протилежний. Того ж дня, до нього зателефонувала сімейний лікар ОСОБА_2 та повідомила, що не буде видавати лікарняний листок. Припускає, що через непрофесіоналізм сімейного лікаря, він втратить роботу, оскільки цілий день не був на роботі.

З приводу можливості розгляду провадження в порядку цивільного судочинства суд зазначає таке.

Відповідно ч.1 ст.19 ЦПК України, та роз`яснень, викладених в абз.1 п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ в суді першої інстанції» вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, Суд повинен виходити з того, що згідно зі ст. 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають в державі, а за частинами першою та другою ст. 15 ЦПК України (редакції ЦПК України до 15.12.2017 року), в порядку цивільного судочинства розглядаються справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за КАС України (ст. 17 редакції КАС України до 15.12.2017 року) або ГПК України (ст.1, 12 редакції ГПК України до 15.12.2017 року) віднесено до компетенції адміністративних або господарських судів.

Виходячи з визначення, цивільне право (лат, ius civile; англ. civil law, нім. Zivilrecht, фр. droit ІНФОРМАЦІЯ_1 ) це галузь права, яка включає в себе норми права, що регулюють майнові та особисті немайнові правові суспільні відносини між рівноправними суб`єктами права- фізичними та юридичними особами, територіальними громадами, державами та іншими суб`єктами публічного права.

Отже предметом цивільного права є майнові (вольові суспільні відносини з

приводу належності, використання чи переходу нерухомого і рухомого майна та інших матеріальних благ від одного суб`єкта до іншого) та особисті немайнові (абсолютні суб`єктивні права, що належать кожній фізичній особі, є невіддільними від неї, не мають економічного змісту, мають властивість індивідуалізації особи, яке виникає у неї від народження (чи за законом) та належать їй довічно) відносини, так звані «цивільні відносини», засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Разом з тим статтею 5 КАС України встановлено право на звернення до суду та способи судового захисту і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Згідно з частиною першою статті 19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема:

1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;

2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби;

3) спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень;

4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів;

5) за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом;

6) спорах щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму;

7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації;

8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності;

9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб;

10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб;

11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони", за винятком спорів, пов`язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю;

12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень";

13) спорах щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років".

Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 березня 2018 року в цивільній справі №461/12052/15-ц, провадження № 14-14цс18, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства. Це правило є загальним. Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади. Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, і в якому держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Згідно п.17 ч.1 ст.4 КАС України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Із системного, сутнісного та цільового підходу до розуміння зазначених конституційних положень та положень профільного (базового) законодавчого акта, який визначає статус, функції та повноваження сімейного лікаря КНП Тернопільської районної ради, убачається, що у спірних правовідносинах, зокрема, що стосується позовних вимог про зобов`язання видати листок непрацездатності з 27.04.2020 р. по 01.05.2020 р., сімейний лікар КНП Тернопільської районної ради ОСОБА_2 є публічною особою, а її діяльність набуває певних особливих властивостей суб`єктів публічних відносин.

Крім того, що стосується позовної вимоги до Національної служби здоров`я України та районної ради Тернопільського району зобов`язати припинити працювати сімейним лікарем ОСОБА_2 та позбавити її ліцензії, то суд зазначає, що позивач не зазначає дані установи відповідачами по справі.

Отже, коли виникає спір із правовідносин, у яких сімейний лікар КНП Тернопільської районної ради, реалізує надані йому делеговані державно владні повноваження, то такий спір за наявності для цього підстав може підпадати під ознаки публічно-правового, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів.

При розмежуванні юрисдикційних форм захисту порушеного права основним, критерієм є характер (юридичний зміст) спірних відносин.

Відтак, на думку суду, в контексті предмета позову, характер спірних відносин дозволяє зробити висновок, що між позивачем та відповідачем, зокрема, із позовних вимог про зобов`язання видати листок непрацездатності, зобов`язати Національну службу здоров`я України та районну раду Тернопільського району заборонити працювати сімейним лікарем ОСОБА_2 та позбавити її ліцензії, відсутні будь які майнові (з приводу належності, використання чи переходу рухомого майна та інших матеріальних благ від одного суб`єкта до іншого) та особисті немайнові відносини (абсолютні суб`єктивні права, що належать кожній фізичній особі, є невіддільними від неї, не мають економічного змісту, мають властивість індивідуалізації особи, яке виникає в неї від народження та належать їй довічно) відносини, а відтак позов до сімейного лікаря Комунального некомерційного підприємства ТРР «Центр надання первинної медико-санітарної допомоги Тернопільського району» ОСОБА_2 в частині позовних вимог про зобов`язання видати листок непрацездатності, зобов`язати Національну службу здоров`я України та районну раду Тернопільського району заборонити працювати сімейним лікарем ОСОБА_2 та позбавити її ліцензії, не підлягає до розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України, суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 186, 353, 354 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до сімейного лікаря Комунального некомерційного підприємства ТРР «Центр надання первинної медико-санітарної допомоги Тернопільського району» ОСОБА_2 Миколаївни, в частині позовних вимог про зобов`язання видати листок непрацездатності, зобов`язати Національну службу здоров`я України та районну раду Тернопільського району заборонити працювати сімейним лікарем ОСОБА_2 та позбавити її ліцензії.

Роз`яснити позивачу право на звернення за даними вимогами в порядку КАС України.

Ухвала набирає законної сили через п`ятнадцять днів з дня підписання суддею, якщо не була подана апеляційна скарга. У разі подання апеляційної скарги, ухвала набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку, визначеному п.15.5 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі через суд першої інстанції, у 15-денний строк з дня підписання суддею, апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення ухвали, можуть подати апеляційну скаргу протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії.

Головуючий суддяВ. М. Позняк