Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 480/2075/17
Провадження № 2/945/14/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

28 квітня 2020 року Миколаївський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого: судді Войнарівського М.В.,

за участю секретаря: Трифонової І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа «МТ СБУ» та третя особа «СК PZU Україна», про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач),третя особа «МТ СБУ» та третя особа «СК PZU Україна», про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 13.07.2015 року в Миколаївському районі на автодорозі «Одеса-Мелітополь-Новоазовськ» сталося ДТП, за участю водіїв ОСОБА_2 який керував транспортним засобом Форд Maveric д.р.н. НОМЕР_1 та ОСОБА_3 який керував транспортним засобом позивача «Хонда Аккорд» д.р.н. НОМЕР_2 . 14.07.2015 року Позивач повідомила Страховиків про ДТП. Пошкоджений автомобіль був ними оглянутий. 30.10.2015 року Слідчий СВ Миколаївського РВ УМВС України в Миколаївській області Кукін В.В. виніс постанову про закриття кримінального провадження та направив копії матеріалів до МОУ МЗВ військової служби правопорядку для притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП водія ОСОБА_2 28.07.2015 року автомобіль позивача «Хонда Аккорд» д.р.н. НОМЕР_2 було відремонтовано на СТО «Автосмайл» за 123 тисячі 470 гривень. До сьогодні рішення суду не має щодо визнання ОСОБА_2 винним в скоєні ДТП.

Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 16.11.2017року відкрито провадження.

З 15.12.2017 року набули чинності зміни, внесені до Цивільного процесуального кодексу України Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 року №2147-VIII, згідно яких Цивільний процесуальний кодекс України викладено в новій редакції.

Так, відповідно до п. 9 ч. 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції 2017 року), справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

В судове засідання представник позивача не з`явилася,при цьому подала заяву про розгляд справи без її участі та зазначила,що позовні вимоги підтримує та наполягає на їх задоволенні. Раніше в судовому засіданні представник позивача також підтримала позовні вимоги в повному обсязі з викладених у позовній заяві підстав та просила позов задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився. Про дату та час слухання справи був повідомлений вчасно шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України; відзив не подавав.

Згідно з висновками Європейського суду з прав людини, зазначених у рішенні у справі «Вячеслав Корчагін проти Росії» № 12307/16 - учасник справи, що повідомлявся за допомогою пошти за однією із адрес, за якою він зареєстрований, ухилявся від отримання судової повістки, тому йому повинно було бути відомо про час і місце розгляду справи. Він також міг стежити за ходом його справи за допомогою офіційних джерел, таких як веб-сторінка суду.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і представник позивача не заперечує проти порядку заочного розгляду справи.

З огляду на вищевикладене, суд прийшов до висновку про наявність підстав для заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 13.07.2015 року в Миколаївському районі на автодорозі «Одеса-Мелітополь-Новоазовськ», сталося ДТП, за участю транспортних засобів Форд Maveric державний номер НОМЕР_1 та транспортного засобу позивача «Хонда Аккорд» державний номер НОМЕР_2 .

Згідно постанови про закриття кримінального провадження від 30.10.2015 року 13.07.2015року приблизно о 15:00 год., водій автомобіля марки Форд Maveric, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , керуючи технічно несправним автомобілем (згідно висновку судової авто технічної експертизи по дослідженню технічного стану транспортного засобу № 672 від 14.09.2015) в світлий час доби, по сухому асфальтобетонному дорожньому покриттю, без опадів, зі швидкістю приблизно 50-60 км/год. з боку м. Одеса в бік м. Миколаєва, в порушенні п.п. 2.3 «б», 10.1 ПДР України, проявив неувагу, не стежив за дорожньою обстановкою, перед перестроюванням не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, допустив зіткнення з рухаючимся у зустрічному напрямку автомобілем «Хонда Аккорд» державний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 .

Відповідно до акту-прийому виконаних робіт № б-000002555 від 28.08.2015 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Хонда Аккорд», д.н.з. НОМЕР_2 завданого пошкодженням транспортного засобу становить 123470,00 грн.

Як визначено у статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Як визначено ч. 1 та ч. 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно Постанови Пленуму ВССУ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Так, матеріали справи не містять преюдиційного доказу вини відповідача, водночас, відсутність, зокрема, постанови про накладення адміністративного стягнення або обвинувального вироку суду не може бути доказом відсутності вини відповідача чи іншої особи у заподіянні шкоди позивачу.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому відповідно до вимог статті 1188 ЦК України, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна кількома особами, відшкодовується кожною з них у частині, заподіяній нею (у порядку часткової відповідальності). У такому ж порядку відповідають володільці джерел підвищеної небезпеки за шкоду, заподіяну внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам.

Отже, за цих обставин обов`язок відшкодування шкоди покладається на ту особу, з вини якої завдано шкоду. При цьому відсутність постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності та закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності.

Отже, оскільки, вина водія у скоєнні ДТП є одним з елементів складу правопорушення, та саме винна особа повинна відшкодувати шкоду, завдану іншій особі, суд вважає, що на даний час є правові підстави для притягнення відповідача до цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування шкоди.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, а позивачем доведено належними та допустимими доказами вина відповідача у заподіянні матеріальної шкоди позивачу, суд дійшов висновку про необхідність в задоволенні позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 16, 1166, 1187, 1188 Цивільного кодексу України, ст.ст. 12, 13, 81, 141, 200, 258, 259, 263-265, 267, 273, 354, 355, пп. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідні положенн, Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа «МТ СБУ» та третя особа «СК PZU Україна», про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ,уродженка с.Зелений Яр, Доманівського району Миколаївської області; паспорт серія № НОМЕР_3 ;РНОКПП НОМЕР_4 ) матеріальну шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у сумі 123470грн, а також 1234,70грн. судовий збір.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з положеннями ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Відповідно до ст. 289 ЦПК України заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відповідно до ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції - Миколаївського апеляційного суду.

Суддя М. М. Войнарівський