Номер провадження: 22-ц/813/1893/20
Номер справи місцевого суду: 521/6423/14-ц
Головуючий у першій інстанції Сегеда О.М.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2020 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 521/6423/14-ц

Номер провадження: 22-ц/813/1893/20

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді - Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Погорєлової С.О., Князюка О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Бикової К.А.,

учасники справи:

- позивач - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

- відповідач - ОСОБА_1 ,

- третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Державна реєстраційна служба України,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , за участи третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Державної реєстраційної служби України, про звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом передачі та набуття у власність, припинення права власності та виселення, за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на заочне рішення Малиновського районного суду міста Одеси, ухвалене у складі судді Сегеди О.М. 01 грудня 2014 року,

встановив:

У травні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - Банк) звернулося до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить суд: 1) в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 161 574,43 долара США, що за курсом НБУ складає - 1 427 994,82 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме - на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею - 51,0 кв. м., шляхом передачі ПАТ «Дельта банк» права власності на вказане майно; 2) визнати за ПАТ «Дельта банк» права власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею - 51,0 кв. м.; 3) припинити право власності ОСОБА_1 на вказану квартиру; 4) виселити з квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1 та усіх інших мешканців, які проживають і зареєстровані за вказаною вище адресою; 5) витребувати у ОСОБА_1 та передати ПАТ «Дельта банк» технічний паспорт, правовстановлюючі документи на квартиру.

Банк обґрунтовує свої вимоги тим, що 19 квітня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» (далі - АКІБ «Укрсиббанк»), правонаступником якого є - ПАТ «Укрсиббанк», та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту №0 (далі - Кредитний договір), відповідно до умов якого остання отримала грошові кошти на споживчі потреби в сумі - 100 000,00 доларів США, зі сплатою 12,5% річних, з кінцевим терміном погашення кредиту - до 19 квітня 2028 року.

В якості забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором №0 від 19 квітня 2007 року між ОСОБА_1 та АКІБ «Укрсиббанк» 19 квітня 2007 року було укладено договір іпотеки № б/н, відповідно до умов якого остання передала в іпотеку Банку квартиру АДРЕСА_1 , яка належить їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 10 квітня 2007 року.

08.12.2011 року між ПАТ «Укрсиббанк» та ПАТ «Дельта банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами.

Ухилення ОСОБА_1 від належного виконання своїх зобов`язань за кредитним договором №0 від 19 квітня 2007 року стало підставою для звернення ПАТ «Дельта Банк» до суду з вищенаведеним позовом (Т. 1, а. с. 4 - 9).

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 01 грудня 2014 року в задоволенні вищевказаного позову ПАТ «Дельта Банк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідно до пункту 57 «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженого Постановою КМ України № 703 від 22.06.2001 року (чинної на момент укладення договору відступлення прав вимоги), обтяження нерухомого майна іпотекою, відступлення прав за іпотечним договором підлягають державній реєстрації.

Виходячи з наведеного, права на нерухоме майно та їх обтяження виникають з моменту державної реєстрації, а не з моменту укладення договору відступлення прав за іпотечним договором, який в такому випадку є підставою для реєстрації, а не доказом виникнення такого права.

Разом з тим, позивачем не надано доказів державної реєстрації відступлення (набуття) прав вимоги за іпотечним договором на підставі договору відступлення прав вимоги від 08.12.2011 року.

Згідно з частиною четвертою статті 9 статті 9 ЖК України, статей 39-40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення.

При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодаржателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк.

Крім того, відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства позивач зобов`язаний вказати конкретну особу-відповідача, до якої пред`явлені позовні вимоги про виселення.

З позовної заяви вбачається, що позивач не вказав коло осіб, які зареєстровані та проживають в іпотечній квартирі і які підлягають виселенню.

Таким чином, суд першої інстанції вважав, що оскільки позивач не надав суду доказів державної реєстрації відступлення (набуття) прав вимоги за іпотечним договором на підставі договору відступлення прав вимоги від 08.12.2011 року, то у позивача відсутнє право вимоги щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, визнання права власності на предмет іпотеки, припинення права власності на предмет іпотеки іпотекодавця, виселення мешканців з іпотечного майна та витребування технічного паспорту (Т. 1, а. с. 189 - 193).

Банк в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове судове рішення про задоволення вищезазначеного позову.

Апеляційна скарга Банку обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт посилається на те, що законодавством передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 04 липня 2018 року вищевказану апеляційну скаргу було повернуто ПАТ «Дельта банк» (Т. 1, а. с. 208 - 209).

Постановою Верховного Суду від 09 січня 2019 року ухвалу апеляційного суду Одеської області від 04 липня 2018 року скасовано. Справу передано до апеляційного суду для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження (Т. 1, а. с. 231 - 233).

Указом Президента України № 452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах», ліквідовано апеляційний суд Одеської області, створено Одеський апеляційний суд, який здійснює правосуддя в апеляційному окрузі, який включає Одеську область, з місцезнаходженням у м. Одесі.

Відповідно до частини 6 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно - територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Частиною 5 статті 31 ЦПК України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду.

На виконання вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ЦПК України рішенням зборів Одеського апеляційного суду від 28.12.2018 року №1 днем початку роботи суду визначено 03.01.2019 року, до якого підлягають передачі всі справи, що перебували в провадженні апеляційного суду Одеської області.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 06 лютого 2019 року справу передано для розгляду колегією суддів Одеського апеляційного суду в складі: судді-доповідача - Заїкіна А.П.; суддів-членів колегії - Калараш А.А., Погорєлової С.О. (Т. 1, а. с. 235).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 03 липня 2019 року Одеським апеляційним судом відкрито апеляційне провадження по справі (Т. 2, а. с. 1 - 2).

В подальшому справу було призначено до розгляду Одеським апеляційним судом.

У лютому 2020 року до Одеського апеляційного суду надійшло клопотання ТОВ «Укрдебт Плюс» про залучення до участі у справі правонаступника, в якому адвокат Галайчук Г.С., діюча від імені ТОВ «Укрдебт Плюс», просить залучити ТОВ «Укрдебт Плюс» до участі у даній справі як правонаступника ПАТ «Дельта Банк».

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 14.05.2020 року у задоволенні заяви ТОВ «Укрдебт Плюс» про залучення до участі у справі правонаступника було відмовлено.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Від учасників справи заяв, клопотань, відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Згідно з Указом Президента України від 13 березня 2020 року № 87/2020 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19: 1, на всій території України установлено карантин.

Рада суддів України рекомендувала у період карантину встановити особливий режим роботи судів України, а саме: роз`яснити громадянам можливість відкладення розгляду справ у зв`язку із карантинними заходами (Лист Ради суддів України від 16.03.2020 року, адресований Верховному Суду, Вищому антикорупційному суду, місцевим та апеляційним судам).

Пунктами 1, 5 розпорядження Голови Одеського апеляційного суду від 16.03.2020 року, зі змінами внесеними згідно із розпорядженнями Голови Одеського апеляційного суду за №3 від 02.04.2020 року та за №4 від 08.04.2020 року «Про тимчасові заходи з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену короновірусом COVID-19» передбачено, що тимчасово, на час установлення на території України карантину, зупиняється розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судового процесу та припинено їх пропуск до залів судових засідань на час вжитих заходів. Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у частинах 1, 2 статті 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. У разі відсутності таких даних, а також у разі подання заяви (заяв) про бажання прийняти участь у справі особисто, суд відкладає судове засідання на іншу дату.

Вказане розпорядження видано з метою забезпечення здійснення правосуддя Одеським апеляційним судом, забезпечення доступу громадян до правосуддя під час дії установленого державою карантину.

Між тим, заяв, клопотань щодо відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надійшло.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Згідно із частини 2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому розгляді справи, освідомленість її учасників про розгляд справи, відсутність клопотань учасників справи про відкладення розгляду справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності її учасників.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні судового рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вищезазначеним вимогам законодавства.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність відмови в задоволення позову, разом з тим, апеляційний суд вважає за необхідне змінити оскаржуване рішення суду шляхом доповнення мотивувальної частини оскаржуваного рішення, з огляду на наступне.

На підставі наявний у справі, наданих її учасниками та досліджених судом доказів встанволені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно рішення загальних зборів від 30.04.2009 року було змінено найменування АКІБ «Укрсиббанк» на - Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк» (далі - ПАТ «Укрсиббанк»), яке є правонаступником всіх прав та обов`язків АКІБ «Укрсиббанк».

19 квітня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» (далі - АКІБ «Укрсиббанк»), правонаступником якого є ПАТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту №0 (далі - Кредитний договір), відповідно до умов якого остання отримала грошові кошти на споживчі потреби в сумі - 100 000,00 доларів США, зі сплатою 12,5% річних, з кінцевим терміном погашення кредиту - до 19 квітня 2028 року (Т. 1, а. с. 13 - 22).

В якості забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором №0 від 19 квітня 2007 року між ОСОБА_1 та АКІБ «Укрсиббанк» 19 квітня 2007 року було укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки № б/н, відповідно до умов якого остання передала в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1 , яка належить їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 10 квітня 2007 року (Т. 1, а. с. 28 - 32).

Право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 , було зареєстроване в КП «ОМБТІ та РОН».

Згідно листа ПАТ «Дельта банк» від 04.02.2014 року ОСОБА_1 була повідомлена про необхідність виконання зобов`язання за кредитним договором та про звернення стягнення на предмет іпотеки (Т. 1, а. с. 44 - 45).

08 грудня 2011 року між ПАТ «Укрсиббанк» та ПАТ «Дельта банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами і відповідно до п. 2.1 договору продавець погоджується продати (відступити) Права вимоги за кредитами та передати їх Покупцеві, а Покупець цим погоджується придбати Права вимоги за кредитами та прийняти їх та сплатити Ціну купівлі. Сторони підтверджують свій намір, який полягає в тому, що транзакція, передбачена цим Договором, є купівлею - продажем (відступленням), і що до неї застосовуються положення українського законодавства, які регулюють купівлю - продаж (відступлення) прав вимоги. Сторони цим підтверджують, що вони не мають наміру створити відповідно до цього Договору заставу, будь-яке інше право забезпечення або обтяження прав вимоги за кредитами, що забезпечує виконання боргу або будь-якого іншого зобов`язання (Т. 1, а. с. 130 - 150).

Згідно акту прийому - передачі документації від 28.04.2012 року ПАТ «Укрсиббанк» передав ПАТ «Дельта банк» оригінали кредитного договору, договору іпотеки, договору поруки, укладеними між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 , а також виписку про рух коштів за кожним рахунком позичальника (Т. 1, а. с. 51).

01.06.2013 року між ПАТ «Дельта банк» та ТОВ «Про Консалтинг» було укладено договір доручення та видана довіреність від 01.06.2013 року (Т. 1, а. с. 56 - 77, 78 - 79).

ТОВ «Про Консалтинг» є юридичною особою і діє на підставі статуту (Т. 1, а. с. 86 - 96).

Згідно довідки Малиновського районного відділу у м. Одесі ГУДМС України в Одеській області від 07.11.2014 року в квартирі АДРЕСА_1 відповідно до квартирних карток реєстрації місця проживання значиться зареєстрованим місце проживання громадян: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - з 07.12.2007 року по теперішній час, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - з 07.12.2007 року по теперішній час, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , - з 07.12.2007 року по теперішній час, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , - з 20.10.2010 року по теперішній час (Т. 1, а. с. 174).

ОСОБА_1 крім квартири АДРЕСА_1 на праві власності належить також квартира АДРЕСА_2 , загальною площею - 46,2 кв. м., що підтверджується відомостями з реєстру прав власності на нерухоме майно (Т. 1, а. с. 178 - 179).

Між сторонами склалися правовідносини з договору іпотеки.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.

За правилами, передбаченими ст. ст. 509, 525, 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Як зазначалось вище, відповідно до пункту 57 «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженого Постановою КМ України № 703 від 22.06.2001 року (чинної на момент укладення договору відступлення прав вимоги), обтяження нерухомого майна іпотекою, відступлення прав за іпотечним договором підлягають державній реєстрації.

Виходячи з наведеного, права на нерухоме майно та їх обтяження виникають з моменту державної реєстрації, а не з моменту укладення договору відступлення прав за іпотечним договором, який в такому випаду є підставою для реєстрації, а не доказом виникнення такого права.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, з яким погоджується апеляційний суд, про те, що ПАТ «Дельта Банк» не надано доказів державної реєстрації відступлення (набуття) прав вимоги за іпотечним договором на підставі договору відступлення прав вимоги від 08.12.2011 року, а отже апеляційний суд вважає недоведеним наявність права вимоги у позивача щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, визнання права власності на предмет іпотеки, припинення права власності на предмет іпотеки іпотекодавця.

Крім того, згідно зі статтею 9 Закону № 1952-ІV нотаріус як спеціальний суб`єкт здійснює функції державного реєстратора, крім передбачених пунктами 4 і 6 частини другої статті 9 цього Закону.

Аналогічні положення передбачено і у частині першій статті 46-1 Закону № 3425-XII, згідно з якою, нотаріус під час вчинення нотаріальних дій з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва має доступ та користується Державним реєстром речових прав на нерухоме майно. Нотаріус є спеціальним суб`єктом, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» і який має печатку такого реєстратора.

Водночас за частиною третьою статті 24 Закону України від 05 червня 2003 року № 898-IV «Про іпотеку» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Згідно із пунктом 57 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), державна реєстрація обтяження нерухомого майна іпотекою, зміни умов обтяження нерухомого майна іпотекою, анулювання та видача нової заставної, відступлення прав за іпотечним договором або передача заставної, видача дубліката заставної проводяться відповідно до вимог закону, цього Порядку та з урахуванням особливостей, зазначених у цьому розділі.

У пункті 58 цього Порядку зазначено, що для проведення державної реєстрації зміни умов обтяження нерухомого майна іпотекою заявник подає документи, що зазначені у пунктах 27 і 28 цього Порядку.

Зміст наведених норм у їх системному зв`язку свідчить про те, що зміна іпотекодержателя є реєстраційною дією, яка вчиняється на підставі Закону № 1952-ІV.

Вказаний правовий висновок є відображенням висновків Великої Палати Верхового Суду викладених у постанові від 07 серпня 2019 року у справі № 802/506/16-а.

Крім того, за правилами ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Після аналізу статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку», приписами яких ПАТ «Дельта банк» обґрунтовує апеляційну скаргу, суд суд апеляційної інстанції зазначає про необхідність з`ясування наявності згоди іпотекодателя на визнання за іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки.

Аналіз правових висновків Верховного Суду України, викладених у постановах від 27 квітня 2017 року у справі № 6-679цс17, від 02 листопада 2016 року у справі №6-2457цс16, від 24 травня 2017 року у справі № 6-1388цс16, від 27 вересня 2017 року у справі №6-2853цс16, від 28 вересня 2016 року у справі №6-1243цс16, від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1446цс17, від 26 жовтня 2016 року у справі № 6-1625цс16, дає підстави підсумувати, що Верховний Суд України дійшов висновку про те, що можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у статтях 335 та 376 ЦК України. В усіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Законодавцем визначено три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові, а саме на підставі виконавчого напису нотаріуса та відповідно до договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

У всіх наведених вище постановах Верховний Суд України указав на неправильне застосування судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», оскільки у цих справах суди задовольнили позовні вимоги про визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем.

Разом з тим, зазначаючи про право іпотекодержателя на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки шляхом прийняття його у свою власність на підставі іпотечного договору, Верховний Суд України вказав, що суди, які задовольнили позовні вимоги та визнали право власності іпотекодержателя на обтяжене іпотекою майно, не звернули уваги на те, що цей спосіб захисту є позасудовим і не передбачений як спосіб захисту права шляхом звернення до суду ні статтею 16 ЦК України, ні Законом України «Про іпотеку», ні укладеним між сторонами договором.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 14-38цс18, суд касаційної інстанції, не знайшов підстав для відступлення від вищевказаного правового висновку.

За правилами, передбаченими ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З урахуванням вищенаведеного апеляційний суд приходить до висновку про те, що апелянтом обрано спосіб захисту, а саме - подання позову про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за ПАТ «Дельта банк» права власності на іпотечне майно, який не передбачений як спосіб захисту права ні статтею 16 ЦК України, ні Законом України «Про іпотеку».

Отже, безпідставними є доводи апеляційної щодо законності звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку шляхом визнання права власності на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки.

Застереження, яке містить вищевказаний договір іпотеки, щодо можливості звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду, не спростовує викладених вище висновків суду апеляційної інстанції.

Вимога вищевказаного позову щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме - на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею - 51,0 кв. м., шляхом передачі ПАТ «Дельта банк» права власності на вказане майно, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі - 161 574,43 долара США, що за курсом НБУ складає - 1 427 994,82 грн. не підлягає задоволенню.

Інші вищевикладені вимоги позову також не підлягають задоволенню, як похідні від вимоги наведеної у попередньому абзаці даної постанови.

Інших доводів апеляційна скарга не містить. Таким чином, доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Між тим, з урахуванням вищевикладеного, апеляційний суд вважає за необхідне змінити оскаржуване рішення суду шляхом доповнення мотивувальної частини оскаржуваного рішення вищевикладеним обґрунтуванням щодо обрання Банком невірного способу захисту.

Виходячи з вищевикладеного, апеляційна скарга ПАТ «Дельта Банк» підлягає частковому задоволенню, а саме тільки в частині доповнення мотивувальної частини рішення суду першої інстанції вищевикладеним обґрунтуванням щодо обрання Банком невірного способу захисту.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги змінює судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Згідно із ч. 4 ст. 376 ЦПК України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Оскільки висновки суду першої інстанції не у повні мірі відповідають правовідносинам, які виникли між сторонами, колегія суддів вважає, що мотивувальна частина рішення суду першої інстанції підлягає зміні - доповненню вищевказаним обґрунтуванням щодо обрання Банком невірного способу захисту.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - задовольнити частково.

Заочне рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 01 грудня 2014 року- змінити.

Доповнити мотивувальну частину заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 01 грудня 2014 року висновками в редакції мотивувальної частини цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 26 травня 2020 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. В. Князюк