Справа № 953/7761/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" травня 2020 р. суддя Київського районного суду м. Харкова Лях М.Ю., розглянувши заяву ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 про встановлення факту трудових відносин та періоду роботи, стягнення заробітної плати, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить встановити факт перебування ОСОБА_1 в трудових відносинах з Фізичною особою підприємцем ОСОБА_3 на посаді швачки у період з 15.05.2017 р. по 21.02.2020 р. Зобов`язати Фізичну особу - підприємця ОСОБА_3 внести запис до трудової книжки ОСОБА_1 про прийняття на роботу на посаду швачки з 15.05.2017 року та запис про звільнення із займаної посади з 21.02.2020 року за угодою сторін. Стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 заробітну плату в розмірі не нижче мінімальної заробітної плати встановленої законом України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік у період з 15.05.2017 р. по 21.02.2020 р. у розмірі 126 598,00 (сто двадцять шість тисяч п`ятсот дев`яносто вісім грн. 00 коп.) грн.

Разом з позовом представник позивача подав через канцелярію суду заяву про вжиття заходів забезпечення позову, в якій просить накласти арешт на грошові кошти, які знаходяться на рахунках Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 . В обґрунтування зазначає, що у зв`язку зі специфікою спору - трудовий спір та вимог щодо стягнення заробітної плати, належить накласти арешт на грошові кошти, які знаходяться на рахунках відповідача в установах банку, оскільки невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду. Крім того, ціна позову в частині вимог щодо стягнення заробітної плати, про забезпечення якого просить позивач складає 126 598,00 грн.

Суд, перевіривши доводи, викладені в обґрунтування заявлених вимог, дослідивши надані копії документів в їх системному зв`язку між собою вважає, що заява представника позивача про забезпечення позову не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має право звернутися до суду.

Частиною 1 статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, зокрема накладення арешту на майно, заборона вчиняти певні дії, передача речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. При цьому, під час вирішення питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Отже, невжиття заходів забезпечення позову не повинно мати наслідком заподіяння шкоди позивачу, а вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам. Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлених обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення. Тобто, підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку. Заходи щодо забезпечення позову мають застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

Слід відзначити, що саме лише посилання в заяві на потенційну неможливість чи утруднення виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування та підтвердження їх доказами згідно зі статтею 81 ЦПК, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Арешт є найбільш обтяжливим заходом, який підлягає примусовому виконанню органами державної виконавчої служби, відповідно до Інструкції з організації примусового виконання рішень, та полягає у проведенні опису, оголошенні заборони розпоряджатися, а в разі потреби обмеженні права користування майном.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, заявник, звертаючись до суду не навів правових підстав заявляти вимоги про забезпечення позову саме шляхом накладення арешту, не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що дії відповідача спрямовані на відчуження нерухомого майна, та інших доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову саме у такий спосіб.

Відповідно до ч. 3 статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 N9, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

У зв`язку з чим, приймаючи до уваги вищенаведене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову через наявність вищенаведених обставин.

На підставі наведеного, керуючись статтями 81, 149-153, 260,261, 353 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 про встановлення факту трудових відносин та періоду роботи, стягнення заробітної плати - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду першої інстанції протягом п`ятнадцяті днів з дня складання ухвали.

Суддя