Справа № 188/1812/19
Провадження № 2/188/123/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2020 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області у складі :

головуючого судді Полубан М.П.

при секретарі Олійник В. С.

з участю - представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у судовому засіданні матеріали позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним , визнання права власності на будинок та стягнення грошових сум ,

В С Т А Н О В И В :

Прозивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання договору купівля продажу будинку дійсним та визнання право власності на житловий будинок та зазначає , що з відповідачем по справі ОСОБА_3 він перебував у зареєстрованому шлюбі з 14 квітня 1979 р. по березень 2019 р.

Від сумісного життя мають двох дітей , які на цей час мають свої сім,ї.

За час сумісного життя йому був виділений будинок

АДРЕСА_1 , який належав Петропавлівській птахофабриці.

В зв`язку з приватизацією державного житла 26 червня 2003 року він звернувся до Васильківскій сільської ради Петропавлівського району- органу приватизації житла, з заявою про приватизацію вказаного будинку.

06 липня 2003 року йому було видано свідоцтво про право власності на житло зареєстрованого у книгу реєстрації за номером № 5-91 . Від 01.09. 2003 року.

01.09. 2003 року він зареєстрував право власності на будинок в БТІ.за реєстраційним номером 2471517.

Згідно свідоцтва про право власності на будинок, право власності на будинок було зареєстровано в рівних частках по 1/2 частки йому та відповідачці.

Але їхнє сімейне життя не склалося і 05 березня 2019 р. рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області шлюб був розірвано.

Причиною розірвання шлюбу стало те, що відповідачка на час сумісного життя стала на шлях перешкоджання йому виконання ним свого обов`язку по догляду, утриманню, піклуванню за своєю матір`ю ОСОБА_6 яка мешкала у іншому селі одна. Його мати захворіла невиліковною хворобою Альцгеймера , яка зробила її недієздатною .В зв`язку з тим, що мати не розуміла значення своїх дій , він змушений був зі своїм рідним братом догляда за нею по черзі. Коли він вирішив забрати матір до себе, відповідачка заявила, що вона створе для неї такі умови, які не дозволять їй перебувати з нами у нашому будинку. Він не міг покинуть свою матір напризволяще, про що повідомив відповідачку. Саме ці обставини стали причиною розпаду сім,ї, а не непорозуміння між нами як виклала відповідачка у своєму позові про розірвання шлюбу.

Після виникнення спору та припинення сімейних відносин 27 грудня 2018 року він та позивачка вирішили розділити сумісно нажите майно добровільно.

Згідно ч.І ст.70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частка майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором .

Саме за умовою позивачки та їхньою спільною домовленістю, він повинен був сплатити їй 5000 ( п`ять тисяч) доларів США, що на той час складало 135 000 грн.

Він запропонував позивачці звернутися разом до оцінщика нерухомого майна, встановити вартість будинку, а потім разом звернутися до нотаріальної контори для нотаріального посвідчення угоди. Але позивачка запропонувала йому свій варіант розподілу, а саме, він повинен був сплатити їй 5000 доларів США , щоб вона за ці гроші купила квартиру, і вона не буде мати ні яких претензій до бджілосімей, меду і своєї частки будинку.

Він погодився на це і дав позивачці 5000 доларів США, а вона у свою чергу написала розписку, що вона отримала гроші за свою ? частку житлового будинку і ні яких претензій немає.

Крім того, відповідачка забрала майно на свій вибір , про що також написала розписку. Він також надав відповідачці дві розписки про передачу грошей в сумі 5000 доларі США та передачу майна , яке є сумісною власністю та , що вона немає до нього ніяких фінансових претензій.

Під час передачі грошей , вони домовилися , що після добровільного розподілу господарських речей вони разом звернуться до нотаріальної контори і оформлять право власності на 1/2 частку будинку належної відповідачці

.Разом з відповідачкою вони звернулися в нотаріальну контору Межівського району Дніпропетровської обл., щоб укласти правочин про передачу права власності 1/2 частки квартирі належної відповідачці йому. Але нотаріус їм пояснив, що такий правочин укладається за місцем реєстрації будинку..

Відповідно до ст. 334 ЦК України ч З ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту вступу в законну силу рішення суду про визнання договору, непосвідченого нотаріально, дійсним.

Розуміючи вимоги закону, з метою реєстрації в межах їхньої домовленості в нотаріальному порядку, він звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю « ЗЕМЛЯ І ПРАВО`про оцінку майна- їхнього будинку по АДРЕСА_1 .

За результатами оцінки остаточна вартість будинку з урахуванням його зносу складає 27575 грн. Частка позивачки 1/2 частина становить 13788 грн..

Але, позивачка порушила умови їхнього договору, стала ухилятися від належного оформлення договіру купівлі - продажу її частки . Він звернувся до відповідачки письмово з пропозицією, звернутися разом до відділу земельних ресурсів за отриманням кадастрового номеру ( лист надається) . Але відповідачк не виявила бажання звернутися до відділу земельних ресурсів та взагалі не відповіла на його письмову пропозицію.

Він нову запропонував відповідачкі звернутися до нотаріальної контори з мето укласти договір купівлі - продажу належної їй частки будинку за яку відповідачка отримала від нього гроші. Але відповідачка знову не відповіла на його запрошення і до цього часу ухиляється від посвідчення їхньої домовленості в нотаріальному порядку.

Таким чином , він зробив все від нього залежне , щоб вирішити це питання мирним шляхом. Але відповідачка навмисно створює обставини з метою уникнення від взятих на себе зобов`язань.

Але, як стало відомо, відповідачка на отримані від нього гроші за свою частку, купила квартиру АДРЕСА_2 яку зареєструвала на ім`я їхнього неповнолітнього внука ОСОБА_7 або на ім`я їхньої доньки - матері внука ОСОБА_7 , ОСОБА_9 .Факт придбання квартири після отримання грошей відповідачка ретельно приховує, а своє місце проживання вказує місто Покровське Донецької обл.

Згідно ст.71ч 4 СК України присудження одному із подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним Кодексом України.

Дії відповідачки свідчать про її незгоду на отримання грошової компенсації за свою частку будинку, незважаючи на те, що вона фактично отримала таку компенсацію про що засвідчила про це своєю розпискою від 27.12. 2018 року.

Таким чином, всі подальші дії відповідачки після отриманих від нього грошей, свідчать на її шахрайські дії щодо незаконного заволодіння коштами, зловживаючи його довірою.

З урахуванням викладених обставин справи та наданих доказів, вважає законним та справедливими мої наступні вимоги:

- відповідачка повертає йому його гроші, отримані нею за свою 1/2 частку будинку

АДРЕСА_1 згідно її розписки за мінусом вартості її частки будинку в 13788 грн, що становить 530 доларів США, а решту суми 126694 грн, що становить 4470 доларів США повертає йому .

Також позивач зазначає, що іншої справи з цих питань та потому ж предмету спору в інших судах не перебуває.

Просить суд :

Прийняти його позов до розгляду.

Винести рішення , яким визнати договір купівлі - продажу будинку АДРЕСА_1 дійсним.

Винести рішення яким визнати за мною право власності на 1/ 2 частку будинку АДРЕСА_1 , належної ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Васильківською Сільською радою Петропавлівського району Дніпропетровської області за реєстровим номером № 5-91 від 05 липня 2003 року.

Винести рішення яким стягнути з ОСОБА_3 на його користь в рахунок повернення залишкової суми грошових коштів отриманих нею за продаж 1/2 її частки будинку АДРЕСА_1 . в сумі 4470доларів США що становить 126694 грн

Винести рішення яким стягнути з ОСОБА_3 на його користь всі витрати, пов`язані з розглядом моєї справи у суді, а також витрати на надання його юридичної допомоги.

В судовому засіданні позивача підтримав свої позовні вимоги , дав пояснення щодо фактичних обставин справи і дані пояснення є аналогічними до вищевказаного. Дає згоду на затвердження мирової угоду при умові , що відповідач поверне йому вищевказану грошову суму . При цьому посилається , що відповідач , під час підписання письмової розписки отримала грошові кошти обманним , шахрайським способом , а тому повинна повернути йому решту грошових коштів.

Просить суд позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач позов не визнала та пояснила , що позивач , як в своєму позові , так і в ході судового розгляду справи по суті перекручує фактичні обставини справи. В дійсності вони ділили між собою все своє рухоме та нерухоме майно , яка вони придбали під час спільного проживання. Підтверджує факт написання нею письмової розписки на суму 5тис. доларів США. В цю суму входила вартість ? частини будинку , а не вартість всього майна , як на те наголошує позивач. Фактично спір поміж ними почався після того , як позивач провів оцінювання їхнього будинку . За висновком спеціаліста-оцінювача загальна вартість будинку становить 27 тис. грн.. Отримавши на руки відповідний документ , у позивача проявилися ознаки жадібності . Позивач відмовився відшкодувати їй частину доходу від успадковуваних грошових коштів на банківському рахунку та від отриманого доходу за бджолиної пасіки. Вона змушена була звертатися до суд з цього приводу , її позов було задоволено , про що свідчить судове рішення.

Відповідач також раніше подав позов в суд про розподіл спільного майна , але його позов було залишено без задоволення . На даний час дане рішення перебуває у суді апеляційної інстанції за апеляцією позивача.

В доповнення зазначила , що вона за отриманні гроші в сумі 5тис. доларів США купила їхній спільній дочці квартиру у м. Першотравенську Дніпропетровської області. В даній ситуації позивач повинен повести себе гідно , як високоморальна людина , в тому числі і як батько їхньої доньки , а не вести себе таким принизливим виглядом та вимагати повернення грошей.

Щодо ухилення від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу частини будинку пояснила , що позивач надає недостовірну інформації . Вона сама була зацікавлена у вчиненні нотаріальної дії , але в силу негідної поведінки позивача , така дія не здійснилася. Вона погоджується сприяти позивачу у належному оформленні документів на земельну ділянку для отримання кадастрового номера та у оформленні угоди у нотаріуса.

Просить в позові відмовити.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи , суд вважає , що позов не підлягає задоволенню.

Судом встановлено , що сторони дійсно перебували у шлюбних відносинах і за рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 05.03.2019 р. позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу було задоволено. Шлюб між ними було розірвано.

Тобто , факт перебування сторін у офіційно зареєстрованому шлюбі та припинення шлюбних відносин на підставі судового рішення доказуванню не підлягає та сторони цей факт не оспорюють.

В матеріалах справи є письмова розписка відповідача наступного тексту « Я, ОСОБА_3 по обоюдній згоді отримала від ОСОБА_2 5000 доларів ( п`ять тисяч доларів) за свою частину будинку , який знаходиться за адресою (вказується адреса) . З моменту передачі коштів ніяких фінансових претензій до ОСОБА_2 не маю»

З матеріалів справи та з доводів позивача вбачається , що в даній ситуації вбачається декілька предметів спору, а саме - спір про право , тобто необхідність визнання судом договору купівлі-продажу спірного будинку дійсним , визнання права на 1/2 частину даному будинку та спір про грошові кошти.

Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Тобто, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Щодо першої вимоги позивача про визнання договору дійсним.

На думку суду дана вимога не підлягає задоволенню в силу наступного.

Як зазначив позивач Договір купівлі-продажу у письмовій формі вони не укладали і нотаріально не посвідчували. Домовленість про цю угоду вони обумовили в усному порядку , тобто позивач сплачує відповідачу вартість ? частини будинку . В підтвердження даного договору купівлі-продажу відповідач надала йому відповідну розписку .

Такі обставини свідчать про те, що вони домовилися щодо всіх істотних умов договору, вчинили взаємні дії для настання юридично значимих наслідків і у повному обсязі виконали умови договору купівлі-продажу.

Позивач стверджує , що він неодноразово звертався до відповідача щодо нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу частини будинку , проте відповідач під різними приводами ухиляється від його нотаріального оформлення.

Тому в позові просить суд визнати договір купівлі-продаж дійсним.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні даної вимоги суд керується наступними нормами матеріального права.

Відповідно до ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За правилами ст.. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (ч. 1). Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2). Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3). Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4).

Згідно вимог ст.. 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін (ч. 1). Нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису (ч. 2). Нотаріальне посвідчення може бути вчинене на тексті лише такого правочину, який відповідає загальним вимогам, встановленим ст.. 203 цього Кодексу (ч. 3).

Частиною 1 ст. 210 ЦК України передбачено, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно із ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (вересень 2005 року), договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у пункті 13 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 6 листопада 2009 року, з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 і 640 ЦК України пов`язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін.

При розгляді таких справ суди повинні з`ясувати, чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.

У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України. Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними, в тому числі заявлені в зустрічному позові у справах про визнання договорів недійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню.

Тобто , беречі до уваги вищезазначене , анраалізуючи обставини справи та норми законодавства, чинні на час виникнення спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що між сторонами не було укладено договору купівлі-продажу ні будинку , ні його частини у встановленому законом порядку, а були лише наміри вчинити такий правочин.

Видача вищезазначеної письмової розписки, яка міститься у матеріалах справи без належного укладання договору не вважається укладеним договором і відповідно він , не може визнаватись дійсним в судовому порядку.

Отже , дана вимога є безпідставною , а тому не підлягає задоволенню.

Щодо вимоги про визнання за позивачем права власності на ? частину спірного будинку.

На думку суду дана вимога є похідною від першої вимоги , а тому вона також не підлягає задоволенню.

Щодо іншої вимоги позивача про стягнення з відповідача залишкової суми грошових коштів .

На обґрунтування даної вимоги позивач посилається на ту обставину , що коли він надавав позичу вищевказану письмову розписку в сумі 5тис.доларів США він вважав , що цією сумою він розраховується з позивачем за всю належну йому половину всього майна.

Формально позивач не позбавлений права вирішити питання про повернення коштів у разі недосягнення мети, зазначеної у розписці, однак вказані обставини вже були предметом розгляду у цивільній справі №188/368/19 ( провадження № 2/188/274/2019 ) за рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 09.07.2019 р. .

Цим рішенням в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів в сумі 135 000 грн. відмовлено.

Звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_2 зазначає , що він та відповідач є співвласниками домоволодіння АДРЕСА_1 в рівних долях по ? частині. Позивач зазначає , що вони домовилися добровільно розділити вказане майно , в результаті чого він сплатив відповідачу грошові кошти в сумі 5 000 доларів США , що еквівалентно 139 000 грн. за її частку будинку. Позивач вважає , що відповідач отримала від нього гроші шляхом обману , оскільки відмовилася від укладання договору купівлі-продажу її частки будинку , що й змусило його звертатися до суду.

Відмовляючи у позові суд посилався на ту обставину , що позивачем не надано суду належних та достатніх доказів щодо наявності в діях відповідача ознак обману. Крім того , дане рішення суду підтверджує ту обставину , що спір з приводу вищевказаних обставин між між тими самими сторонами , про той самий предмет і з тих самих підстав вже вирішувався у іншому судовому провадженні.

За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених позиваче вимог та на підставі наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.

На підставі викладеного , керуючись ст.ст. 4,12,76,81,141, 258 , 263,268 ЦПК України , ст. ст. 16, 220 ЦК України , суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним , визнання права власності на будинок та стягнення грошових сум - залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 840.40 грн. , що є розміром судового збору , який не було сплачено позивачем за заявлену вимогу майного характеру у вищевказаному позові.

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 30.04.2020 р.

Суддя М. П. Полубан