Справа № 462/5080/19 Головуючий у 1 інстанції: Румілова Н.М.
Провадження № 22-ц/811/604/20 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2020 року м.Львів

Справа № 462/5080/19

Провадження № 22ц/811/604/20

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Іванова О.О.

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Залізничного районного суду м. Львова, ухвалене у м. Львові 13 січня 2020 року у складі судді Румілової Н.М.,

у справі

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

встановив:

8 серпня 2029 року ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» звернулося з позовом, у якому просить стягнути з ОСОБА_1 на його користь страхове відшкодування в розмірі 22 078,02 грн. В обґрунтування позову посилається на те, що 12 липня 2016 року між ПрАТ СК «ПЗУ Україна» та ОСОБА_1 укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/9361531, за яким страховик зобов`язався відшкодовувати шкоду, заподіяну страхувальником життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме: автомобіля «Daewoo Lanos», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 R6N96. Вказує, що 21 листопада 2016 року сталася ДТП за участю автомобіля «Daewoo Lanos» під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «Hyundai Accent», державний реєстраційний номери НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 В результаті цієї ДТП пошкоджено автомобіль «Hyundai Accent». Стверджує, що страховою компанією сплачено на користь потерпілої особи - ОСОБА_2 страхове відшкодування в сумі 22 078, 02 грн. Зазначає, що ОСОБА_1 відповідно до постанови Залізничного районного суду м. Львова від 21 грудня 2016 року визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення. Тому, після виплати суми страхового відшкодування на користь ОСОБА_2 , у позивача виникло право вимоги до відповідача про відшкодування завданої шкоди (в порядку регресу). Просить позов задовольнити.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Стягнуто з відповідача на користь позивача страхове відшкодування у розмірі 22 078,02 грн.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржив відповідач. Вважає рішення незаконним та необґрунтованим, таким, що винесене з порушенням норм матеріального права. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Вказує, що ДТП визнано страховим випадком. Страховик здійснив виплату страхового відшкодування потерпілій особі у розмірі 22 078, 02 грн. Зазначає, що позивач не звертався до нього (відповідача) за додатковими відомостями щодо ДПТ, причин чи обставин її настання. Стверджує, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 Закону №1961-IV (а саме протягом 3-х робочих днів у письмовій формі). Неповідомлення страхувальником у встановлені строки страховика про настання страхової події є підставою для регресного позову у випадку, якщо з цих підстав у страховика виникли необгрунтовані виплати. Зазначає, що факт настання страхового випадку ніким не оспорюється, він був зафіксований правоохоронними органами. Сам позивач його визнав та добровільно сплатив страхове відшкодування. Розмір матеріального збитку визначено на підставі складеного страховиком страхового акту. Вартість матеріальних збитків, визначено судовим експертом товарознавцем на підставі протоколу огляду автомобіля та складеного висновку автотоварознавчої експертизи. Сама подія ДТП була визнана позивачем страховим випадком, що підтверджується складеним страховим актом.Стверджує, що перешкод для встановлення позивачем дійсного розміру завданої внаслідок ДТП шкоди судом не встановлено. Факт неповідомлення страхувальником страховика про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення про задоволення вимог страховика до страхувальника. Вказує, що якщо виплата страхового відшкодування була обгрунтованою, підстави для звернення до винуватця ДТП з вимогою про сплату в порядку регресу, виплаченого страховиком у зв`язку з страховим випадком страхового відшкодування, - відсутні. Стверджує, що в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про необґрунтованість страхової виплати, яка була здійснена за заявою потерпілої особи.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Рішення суду першої інстанції мотивовано наступним.

Встановлено, що 21 листопада 2016 року сталася ДТП за участю автомобіля «Daewoo Lanos», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «Hyundai Accent», державний реєстраційний номери НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2

В результаті ДТП пошкоджено автомобіль «Hyundai Accent», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Постановою Залізничного районного суду міста Львова від 21 грудня 2016

року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно із п. 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» N 1961-ІУ від 1 липня 2004 року при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП застрахована позивачем згідно полісу серії № АІ/9361531 від 12 липня 2016 року, за яким страховик зобов`язався відшкодовувати шкоду, заподіяну страхувальником життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме: автомобіля «Daewoo Lanos», з лімітом відповідальності за шкоду, завдану майну 100 000 грн.

Згідно договору добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-1309-16-00273 від 29 вересня 2016 року транспортний засіб, яким керував ОСОБА_2 застраховано в ПАТ «СК «Українська страхова група».

26 січня 2017 року потерпілий звернувся до ПАТ «СК «Українська страхова група» із заявою про пошкодження транспортного засобу в зв`язку з ДТП, яка є страховим випадком відповідно до умов договору.

Встановлено, що позивач на підставі страхового акту, розрахунку суми страхового відшкодування до нього та на підставі рахкунку-фактури № А-00002352 від 24 листопада 2016 року здійснив виплату страхового відшкодування на користь ОСОБА_2 в розмірі 22 078,02 грн.

16 листопада 2018 року відповідачу направлено регресну вимогу щодо компенсації суми виплаченого страхового відшкодування.

Станом на 5 серпня 2019 року страхове відшкодування не повернуто.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що у позивача виникло право зворотної вимоги до ОСОБА_1 у розмірі 22 078,02 грн., оскільки постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні ДТП, набрала законної сили і на підставі даного рішення потерпілому відшкодована матеріальна шкода.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Встановлено, що 21 листопада 2016 року відбулася ДТП з вини ОСОБА_3 , внаслідок якої автомобіль ОСОБА_2 зазнав технічних пошкоджень.

12 липня 2016 року цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована відвідного до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/9361531 у ПрАТ «СК «ПЗУ Україна».

ПрАТ «СК «ПЗУ Україна». Сплачено на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування в розмірі 22 078, 02 грн.

Відповідно до підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, Моторне (транспортне) страхове бюро України; далі МТСБУ), повідомлення про ДТП установленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Отже, наведеними правовими нормами встановлено обов`язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов`язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам.

Даний обов`язок у даній справі страхувальник (відповідач) не виконав.

Такий обов`язок установлено законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам.

Неповідомлення страхувальником у встановлені строки страховика про настання страхової події є підставою для регресного позову у випадку, якщо з цих підстав у останнього виникли необґрунтовані виплати.

Факт настання страхового випадку ніким не оспорюється. Такий зафіксований правоохоронними органами. Про ДТП складена довідка № НОМЕР_4 ; страхова компанія оглядала пошкоджений автомобіль після заяви власника, про що складено акт огляду, страховий акт, проведено розрахунок суми страхового відшкодування. Даний випадок визнано страховим та проведено виплату в розмірі, розрахованому страховою компанією.

Позивач не надав доказів про існування для нього перешкод щодо встановлення дійсного розміру завданої потерпілому шкоди.

Верховний Суд у постанові від 22 листопада 2018 року (справа №711/9786/16-ц) висловив позицію, що сам по собі факт неповідомлення страхувальником страховика про настання випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення про задоволення вимог страховика до страхувальника.

Перешкод для встановлення позивачем дійсного розміру завданої внаслідок ДТП шкоди судом апеляційної інстанції не встановлено.

Колегія суддів, з урахуванням встановленого, вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 належить задовольнити.

Керуючись: ст. 367, п. 2 ч.1 ст.374, ст.ст. 376, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 13 січня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено і підписано 21 травня 2020 року.

Головуючий

Судді