Справа № 454/1141/19 Головуючий у 1 інстанції: Веремчук О.А.
Провадження № 22-ц/811/3499/19 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2020 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Крайник Н.П.

суддів: Шеремети Н.О., Мельничук О.Я.,

при секретарі: Сеньків Х.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 28 серпня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, та стягнення моральної шкоди, судових витрат,-

ВСТАНОВИВ:

26.04.2019 року позивач ОСОБА_2 який діє в інтересах ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, стягнення моральної шкоди та судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що 14.08.2018 року о 22:30 год. відповідач ОСОБА_1 керуючи у стані алкогольного сп`яніння транспортним засобом - автомобілем КІА SPORTAGE реєстраційний номер НОМЕР_1 в м. Сокаль по вулиці Героїв УПА, 20, в напрямку с. Поториця Львівської області, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, будучи неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою та не відреагував на її зміну, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем марки «TОYOTA «CAMRY» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 який рухався в попутному напрямку.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди належний ОСОБА_3 на праві власності автомобіль зазнав механічних пошкоджень. Згідно зі звітом експерта ОСОБА_4 № ФД-000081 матеріальний збиток, завданий колісному транспортного засобу«TОYOTA «CAMRY» реєстраційний номер НОМЕР_2 становить 145 290 грн 11 коп. Вина відповідача у заподіянні шкоди встановлена постановою Сокальського районного суду Львівської області від 10 жовтня 2018 року.

Крім матеріальних збитків, вланику транспортного засобу було завдано і моральну шкоду, яка полягає у перенесенні нервового стресу внаслідок пошкодження її майна, а також переживання за близьких їй людей, які на час ДТП перебували в автомобілі. Для відновлення нормального душевного стану позивачу потрібен був тривалий час. До того ж, відмова відповідача добровільно відшкодувати матеріальні збитки, призвела до необхідності додаткових витрат та часу для захисту своїх інтересів. Зважаючи на викладене, позивач оцінив завдану йому моральну шкоду у розмірі 10 000 гривень.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_3 заподіяну матеріальну шкоду внаслідок ДТП в сумі 145290 гривень, заподіяну моральну шкоду внаслідок ДТП в сумі 10000 гривень, понесені судові витрати по справі по сплаті судового збору в сумі 1552 грн. 90 коп. та витрати на правову допомогу в розмірі 5000 гривень.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується з оскарженим рішенням, вважає його незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Посилаючись на правову позицію Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц зазначив, що матеріальна шкода, завдана позивачу внаслідок ДТП, повинна відшкодовуватись страховиком відповідача (в межах ліміту відповідальності згідно страхового полісу) та лише в разі недостатності страхової виплати - винуватцем ДТП в розмірі, що становить різницю між завданою шкодою та страховою виплатою. 15.08.2018 року відповідач відповідно до ст. 33 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» повідомив страховика ТДВ «СК.Ю.Ес.Ай» про настання страхового випадку. Вважає, що позовні вимоги про стягнення заподіяних внаслідок ДТП збитків в повному обсязі лише з винуватця ДТП не підлягають до задоволення, оскільки за умови наявності полісу обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів відповідальність по відшкодуванню завданої застрахованим автомобілем шкоди повинен нести страховик, а саме ТДВ «СК.Ю.Ес.Ай». Посилається також на порушення судом норм процесуального права. Зокрема, як вбачається з матеріалів справи, позовну заяву подано ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 без належних на то повноажень, а відтак, такий повинен був бути залишений судом без розгляду.

Крім того, суд безпідставно залишив позовну заяву в частині вимог про стягнення шкоди із страхової компанії без розгляду, чим фактично збільшив обсяг відповідальності відповідача без його відома, змінив коло учасників процесу та тим самим порушив принцип змагальності, диспозитивності та рівності всіх учасників процесу.

Не погоджується також з рішенням суду першої інстанції в частині задоволених вимог про стягнення моральної шкоди та вважає, що вимоги щодо відшкодування такої не підтверджені належними доказами та не підлягають задоволенню.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_5 проти скарги заперечили, просили у задоволенні скарги відмовити, рішення суду залишити без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності по наявних матеріалах справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з наступних мотивів.

Судом встановлено, що автомобіль марки TOYOTA CAMRY р.н.з. НОМЕР_2 належить на праві власності ОСОБА_3 .

14.08.2018 року о 22:30 год. в м. Сокаль на вул. Г.УПА, 20, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем KIA SPORTAGE, р.н.з. НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем марки TOYOTA CAMRY р.н.з. НОМЕР_2 , який рухався попереду, чим порушив вимоги п. 2.3б, п. 12.1 Правли дорожнього руху України.

Відповідно до постанови Сокальського районного суду Львівської області від 10.10.2018 року (справа №454/2554/18) ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 гривень. (арк. спр. 85)

Постановою Сокальського районного суду Львівської області від 18.02.2019 року по справі №454/2554/18 визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП та провадження по справі закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення (арк. спр. 86-89).

Згідно Звіту експерта Федорченко В.С. № ФД 000081, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту зносу (матеріального збитку) становить 145290 грн. 11 коп. (арк. спр. 4).

Згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/6108725 від 18.07.2018 року, який був чинний на момент ДТП, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу автомобіля марки KIA SPORTAGE, з реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 , була застрахована в Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» (а.с.60).

Згідно з вказаним полісом, ліміт відповідальності страховика забезпеченого транспортного засобу за шкоду, заподіяну майну третіх осіб, становив 100 000 грн., а франшиза - 0 грн.

Повідомлення про настання події ДТП страхова компанія отримала 16.08.2018 року від ОСОБА_1 (а.с.139).

Матеріалами справи встановлено, що позивач, як потерпіла особа, із заявою про виплату страхового відшкодування до страховика - Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» не зверталася.

Згідно ст.1166 ЦК України, шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст.ст.22, 1192 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, зокрема, витрат, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), має право на їх повне відшкодування, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Розмір збитків, що підлягає відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в редакції, чинній на момент вчинення ДТП (далі - Закон), у разі настання страхового випадку, страховик в межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до статті 28 цього Закону, шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Статтею 29 Закону передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати, пов`язані з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відповідно до ст.12 цього Закону, страхове відшкодування зменшується на суму франшизи, розмір якої передбачено страховим полісом.

Відповідно до ст.1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 37.1.4 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Встановлений цією нормою Закону строк є присічним, оскільки Законом не передбачено підстав для його поновлення чи продовження.

Враховуючи наведені вище норми матеріального права, відповідно до вимог названої вище статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач мав право отримати від страховика забезпеченого транспортного засобу страхове відшкодування у виді відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, що згідно із звітом №ФД-000081 становить 145290 грн. 11 коп. в межах ліміту відповідальності страховика, що згідно страхового полісу №АМ НОМЕР_3 6108725 від 18.07.2018 року становить 100 000 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач своїм правом на звернення до страховика забезпеченого транспортного засобу із заявою про виплату страхового відшкодування протягом одного року з моменту скоєння ДТП не скористався, тому з відповідача, як з винної в ДТП особи, підлягає стягненню майнова шкода у розмірі 45 290 грн. 11 коп., що становить різницю між вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту зносу (145 290 грн. 11 коп.) та розміром страхового відшкодування в межах ліміту відповідальності страховика забезпеченого транспортного засобу (100 000 грн.).

Отже, відшкодування майнової шкоди у виді виплати страхового відшкодування, яке позивач мав право отримати від страховика забезпеченого транспортного засобу, не підлягає стягненню з відповідача, як з винної в ДТП особи, цивільно-правова відповідальність якого на момент ДТП була застрахована, оскільки відповідач у встановлений Законом строк повідомив свого страховика про настання страхового випадку.

Такого висновку колегія суддів дійшла з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18), яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

З наведених мотивів, рішення суду в частині стягнення матеріальної шкоди підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нової постанови про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3 та стягнення з відповідача в її користь 45 290 грн. 11 коп. матеріальної шкоди, що становить різницю між вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту зносу та розміром страхового відшкодування в межах ліміту відповідальності страховика забезпеченого транспортного засобу.

При вирішенні питання про стягнення з відповідача моральної шкоди, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що така власнику транспортного засобу була заподіяна, однак, колегія суддів не погоджується з визначеним судом розміром моральної шкоди з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалість, можливість відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин справи. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Визначаючи розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню в користь позивача, суд першої інстанції не в повній мірі врахував положення ст. 23 ЦПК України, характер правопорушення, вимоги розумності та справедливості, у зв`язку з чим розмір такої, на думку колегії суддів, слід зменшити з 10 000 грн. до 5 000 грн.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності у ОСОБА_2 повноважень на подачу позову від імені ОСОБА_3 та представництво її інтересів в суді спростовуються нотаріально посвідченою довіреностю від 28 січня 2019 року, яка була чинною на час звернення до суду з даним позовом.

Відповідно до підпунктів «б» і «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, в резолютивній частині постанови суд апеляційної інстанції зазначає новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення та розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а відтак, з відповідача в користь позивача належить стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 1619 грн. (позовні вимоги задоволено на 32,38%, що від 5000 грн. становить 1619 грн. ) та 502 грн. 82 коп. судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції. З позивача на користь відповідача належить стягнути 1575,10 грн. (апеляційну скаргу задоволено на 32,38%, що від 2329,35 грн. становить 1575,10 грн.) за подання відповідачем апеляційної скарги. Таким чином, з відповідача належить стягнути 546 грн. 72 коп. судових витрат на користь позивача ((1619+502,82) 1575,10=546,72).

Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Керуючись ч. 5 ст. 268, ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п.1-4 ч. 1 ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 28 серпня 2019 року в частині стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , 145 290 грн матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, скасувати.

Ухвалити в цій частині нову постанову, якою позов ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 45 290 грн. 11 коп. матеріальної шкоди.

Рішення суду в частині стягнення моральної шкоди змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 5000 грн. моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 546 грн. 72 коп. судових витрат.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 31.07.2020 року

Головуючий: Крайник Н.П.

Судді: Шеремета Н.О.

Мельничук О.Я.