Справа № 357/9167/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2020 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Кошель Б. І. ,

при секретарі Тодосієнко О. А.,

за участі:

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 6 міста Біла Церква за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом Білоцерківської міської ради Київської області до ОСОБА_4 , Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області, ОСОБА_2 , третя особа: Держаний нотаріус Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Приймак Альона Петрівна про вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 28.04.2011 року відповідачка ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу придбала у власність торговий павільйон, розташований в АДРЕСА_1 . 16.11.2011 року між Білоцерківською міською радою та ФОП ОСОБА_4 було укладено договір оренди землі №263 під розміщення існуючого павільйону по АДРЕСА_1 , строком на три роки. Рішенням Білоцерківської міської ради від 20.03.2014 року ФОП ОСОБА_4 поновлено договір оренди землі під розміщення павільйону та укладено договір оренди землі №54 від 14.04.2014 року під розміщення існуючого павільйону, строком на три роки. 23.03.2014 року управлінням містобудування та архітектури БМР було видано паспорт прив`язки тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності павільйону по продажу промислових товарів, термін дії якого закінчився 19.03.2017 року. Станом на 19 квітня 2019 року ФОП ОСОБА_4 не зверталась стосовно продовження дії зазначеного паспорту, термін паспорту прив`язки не продовжено. На даний час, на підставі заяви ФОП ОСОБА_4 , Білоцерківською міською радою прийнято рішення від 25.05.2017 року, відповідно до якого припинено договір оренди землі від 14.04.2014 року №54. Відповідно до п. 2 вказаного рішення між БМР та ФОП ОСОБА_4 було укладено додаткову угоду №73 від 05.12.2017 року до договору оренди землі від 14.04.2014 року та зареєстровано припинення права оренди земельної ділянки. В 18 серпня 2016 року Департаментом державної архітектурно - будівельної інспекції у Київській області, ФОП ОСОБА_4 (замовнику) видано Декларацію про початок виконання будівельних робіт від 18 серпня 2016 року №КС 77. 22 вересня 2016 року Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області зареєстровано Декларацію про готовність об`єкта до експлуатації об`єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності за №КС 99. В подальшому, державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Приймак А.П. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 32084054 від 27 жовтня 2016 року та зареєстровано право власності за ОСОБА_4 на нежитлову будівлю (магазин), за адресою: АДРЕСА_1 . В подальшому, 11 січня 2017 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу нежитлової будівлі (магазину) загальною площею 22,7 кв.м., розташованої за адресою АДРЕСА_2 , який був посвідчений державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Приймак А.П. Відповідно до Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 21 жовтня 2011 року N244, тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту. Як вбачається із Декларації про початок виконання будівельних робіт, вона була видана відповідно до містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки від 18 вересня 2015 року №57 виданих управлінням містобудування та архітектури Білоцерківської міської ради Київської області. З листа управління містобудування та архітектури Білоцерківської міської ради від 01 квітня 2019 року №15/400 вбачається що, ОСОБА_4 містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки не видавалися. Крім того, 01 квітня 2019 року на ім`я міського голови ОСОБА_5 надійшла службова записка ОСОБА_6 - головного спеціаліста по технічному нагляду відділу капітального будівництва Білоцерківської міської ради, в якій зазначив, що відомості зазначені у декларації про готовність об`єкта до експлуатації, які стосуються ОСОБА_6 не відповідають дійсності. В подальшому, державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Приймак А.П. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 32084054 від 27 жовтня 2016 року та зареєстровано право власності на нежитлову будівлю (магазин), за адресою: АДРЕСА_2 . Зазначене рішення приймалося на підставі: декларації про готовність об`єкта до експлуатації, виданої 22 вересня 2016 року Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області. Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов`язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки. Так, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно: нежитлова будівля (магазин), загальною площею 22,7 кв.м., знаходиться за адресою АДРЕСА_2 . 20 березня 2014 року Білоцерківською міською радою прийнято рішення №1184-57-УІ «Про скасування рішення міської ради від 27 вересня 2012 року №728-29-УІ «Про затвердження Положення про реєстр адрес, вулиць та інших поіменованих об`єктів міста Біла Церква» та затвердження Положення про реєстр адрес у місті Біла Церква». Відповідно до листа управління містобудування та архітектури Білоцерківської міської ради від 04 липня 20101 квітня 2019 року №15/400 - рішень про присвоєння адреси нежитловій будівлі магазину по АДРЕСА_2 не приймалось. Отже, на час вчинення реєстраційних дій у ОСОБА_4 був відсутній офіційний документ, що підтверджував присвоєння об`єкту нерухомого майна нежитлової будівлі (магазину) адреси, що відповідно свідчить про порушення чинного законодавства України під час державної реєстрації прав. Враховуючи зазначені вище порушення, пов`язані із зведенням магазину та державної реєстрації прав на нього, 11 січня 2017 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу нежитлової будівлі, загальною площею 22,7 кв.м., розташованого за адресою АДРЕСА_2 . Розуміючи незаконність зведення магазину, позивач вважає укладення зазначеного договору купівлі-продажу умисним, з метою фактичного узаконення магазину, зміни власника об`єкта нерухомого майна та подальшого вилучення частини земель територіальної громади м. Біла Церква із комунальної власності в порушення вимог земельного законодавства. Відповідно, з метою ефективного захисту порушених прав, вважає необхідним скасування зазначеного договору купівлі-продажу магазину від 11 січня 2017 року та відповідно скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Отже, оскільки самочинну забудову здійснено на земельній ділянці, яка не була відведена для цієї мети, застосування інших способів захисту, зокрема, зобов`язання провести перебудову об`єкта, не відновить порушеного права територіальної громади на доступ до забудованої земельної ділянки, у зв`язку із чим така ділянка залишиться вилученою із комунальної власності. Оскільки, будівництво нежитлової будівлі здійснено на земельній ділянці, яка не була відведена для цієї мети, тому, позивач просить скасувати реєстрацію декларації про початок виконання будівельних робіт від 18 серпня 2016 року №КС 77 щодо будівництва магазину з продажу продовольчих товарів по АДРЕСА_2 , зареєстровану Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області; скасувати реєстрацію декларації про готовність до експлуатації об`єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності від 22 вересня 2016 року №КС99 щодо будівництва магазину з продажу продовольчих товарів по АДРЕСА_2 , зареєстровану департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 32084054 від 27 жовтня 2016 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майнол за ОСОБА_4 на нежитлову будівлю (магазин), загальною площею 22,7 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_2 та запис про право власності: 17137866 від 25 жовтня 2016 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_4 ; визнати недійсним та скасувати договрі купівлі-продажу нежитлової будівлі між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , посвідченого державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Приймак А.П. 11 січня 2017 року та зареєстрованого у реєстрі за №3-40; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 33394478 від 11 січня 2017 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_2 на нежитлову будівлю (магазин), загальною площею 22,7 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_2 , та запис про право власності:18532707 від 11 січня 2017 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_2 ; усунути перешкоди у користуванні комунальною власністю територіальної громади м. Біла Церква, а саме земельною ділянкою площею 0,0035 га, кадастровий номер :04:015:0147, шляхом зобов`язання ОСОБА_4 за власний рахунок знести об`єкт самочинного будівництва: нежитлову будівлю (магазин), загальною площею 22,7 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_2 , та стягнути з відповідача судові витрати.

Ухвалою суду від 07 жовтня 2019 року було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

06 листопада 2019 року відповідач ОСОБА_2 надав відзив на позовну заяву, в якому позов не визнає та заперечує проти його задоволення, у зв`язку з його безпідставністю та необгрунтовністю. Відзив обґрунтуваний тим, що на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації КС 99, державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Приймак А.П., за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на магазин, розташований по АДРЕСА_2 . 11.01.2017 року між ним та ОСОБА_4 був укладений договір купівлі-продажу нежитлової будівлі, на підставі якого він набув право власності на нежитлову будівлю (магазин) загальною площею 22,7 кв. м., розташовану в АДРЕСА_2 . З наведеного вбачається, що в даному випадку, за умови наявності виданого паспорту прив`язки, рішення ради про надання в оренду земельної ділянки та договору оренди земельної ділянки, а також за наявності зареєстрованої декларації про початок виконання будівельних робіт та про готовність об`єкта до експлуатації, з її боку відсутнє самовільне зайняття земельної ділянки, відповідно і самочинне будівництво на ній. Також, при вирішенні спору в цій частині, просить суд прийняти до уваги той факт, що 26.01.2018 року між ним та виконавчим комітетом Білоцерківської міської ради було укладено договір № 664 про пайову участь забудовників у створенні соціальної та інженерно - транспортної інфраструктури міста, на виконання якого, ним було сплачено до бюджету міста грошовий внесок в розмірі 4372,92 грн. за будівництво магазину з продажу продовольчих товарів по АДРЕСА_2 . Таким чином, Білоцерківська міська рада фактично визнала її легітимним користувачем спірної земельної ділянки та власником новоутвореного об`єкту нерухомості, що в свою чергу свідчить про відсутність у Білоцерківської міської ради доведеного порушення прав. Вказує, що позивач не навів обставин з якими останній пов`язує недійсність договору купівлі-продажу, не вказав яких саме вимог ст. 203 ЦК України не було дотримано сторонами при укладанні договору, та не надав жодних належних та достатніх доказів, які б підтверджували порушення вимог земельного законодавства. При цьому, позивачем не наведено обґрунтування, яким саме чином умови договору, порушують його право і які саме його конкретні права, охоронювані законом, були порушені наявністю договору. Просила в задоволенні позову Білоцерківської міської ради Київської області відмовити повністю.

07 листопада 2019 року представник Державної архітектурно-будівельної інспекції України Станіславчук М.А. подала відзив в якому зазначила, що ознайомившись із змістом позову Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області заперечує проти його задоволення виходячи з наступного. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції, чинній на момент реєстрації спірної декларації) передбачено, що замовник має право виконувати будівельні роботи після реєстрації органом державної архітектурно-будівельного контролю декларації про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів будівництва, що належить до І-ІІІ категорій складності. Порядок виконання підготовчих та будівельних робіт, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №466 від 13.04.2011 року, визначає механізм набуття права на виконання підготовчих та будівельних робіт. Так, ОСОБА_4 , як замовником, було подано до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області Декларацію про початок виконання будівельних робіт щодо об`єкту «Будівництво магазину з продажу продовольчих товарів по АДРЕСА_2 ». Категорія складності ІІ. В подальшому, ОСОБА_4 , було подано до Департаменту Декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності щодо об`єкту «Будівництво магазину з продажу продовольчих товарів по АДРЕСА_2 ». Категорія складності ІІ. Департаментом ДАБІ у Київській області, перевіривши повноту поданих ОСОБА_4 декларацій, зареєстровано декларацію про початок виконання будівельних робіт та, в подальшому, декларації про готовність до експлуатації об`єкта, та внесено до єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів. Крім того, зазначає, що спірні декларації фактично вичерпали свою дію, оскільки будівництво даного об`єкту завершено та щодо зазначеного об`єкту будівництва, як зазначає позивач видано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Таким чином, підсумовуючи, вважають за необхідне звернути увагу суду на те, що при реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт № КС 77 та декларації про готовність об`єкту до експлуатації за КС 999, Департамент діяв лише на підставі, у межах та у спосіб, передбачений чинним законодавством України, а обґрунтування позовних вимог, що містяться в позові, не спростовують зазначеного факту, тому просили відмовити в задоволенні позовних вимог.

08.11.2019 року відповідач ОСОБА_4 подала відзив на позовну заяву в якому зазначила, що вона, як фізична особа-підприємець, здійснювала підприємницьку діяльність з продажу продовольчих товарів в павільйоні, розміщеному в АДРЕСА_1 , на підставі паспорту прив`язки тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності, виданого Управлінням містобудування та архітектури Білоцерківської міської ради на строк з 28.03.2014 року по 19.03.2017 року, на земельній ділянці площею 0,0035 га, кадастровий номер :04:015:0147, переданій їй в оренду Білоцерківською міською радою на підставі договору оренди землі № 54 від 14.04.2014 року. 18.08.2016 року Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області за № КС 77 зареєстровано декларацію про початок виконання будівельних робіт, щодо будівництва магазину по з продажу продовольчих товарів по АДРЕСА_2 . 22.09.2016 року Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області за № КС 99 зареєстровано декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності, відповідно до якої завершено будівництво магазину по АДРЕСА_2 . В подальшому, на підставі вказаної декларації про готовність об`єкта до експлуатації КС 99, державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Приймак А.П., за нею зареєстровано право власності на вказаний магазин. 11.01.2017 року між нею та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу нежитлової будівлі, на підставі якого останній набув право власності на нежитлову будівлю (магазин) загальною площею 22,7 кв. м., розташовану в АДРЕСА_2 . З наведеного вбачається, що в даному випадку, за умови наявності виданого паспорту прив`язки, рішення ради про надання в оренду земельної ділянки та договору оренди земельної ділянки, а також за наявності зареєстрованої декларації про початок виконання будівельних робіт та про готовність об`єкта до експлуатації, з її боку відсутнє самовільне зайняття земельної ділянки, відповідно і самочинне будівництво на ній. При цьому, самочинне будівництво є порушенням встановлених державою правил та норм здійснення будівництва, що призводить до нераціональної забудови населених пунктів, невідповідності збудованих об`єктів нерухомості встановленим вимогам законодавства, що є порушенням прав територіальної громади, а також питань безпеки під час експлуатації вже збудованого об`єкта, екологічної та санітарно-епідеміологічної безпеки. Зважаючи на те, що визнання державою факту набуття права власності на об`єкт унеможливлює наявність з боку забудовника порушень правил та норм, які сама держава й встановила, то дана обставина спростовує твердження позивача щодо самочинного будівництва. Вимога про знесення нерухомого об`єкту, за своєю суттю є втручанням у право власності особи, яка на теперішній час є його власником, що виражено у позбавленні останньої цього об`єкту. При цьому, знесення самочинного об`єкта нерухомості відповідно до статті 376 ЦК України, є крайнім заходом впливу на забудовника і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи з метою усунення порушень щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності та коли неможлива перебудова об`єкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення такої перебудови. Як зазначено вище, за нею було зареєстроване право власності на об`єкт, що розташований на спірній земельній ділянці, тобто, держава в особі своїх органів визнала факт набуття нею права власності на певне майно. З огляду на набуття нею права власності на магазин, у розумінні ст.376 ЦК України, яка визначає протилежне, а саме, те, що право власності на самочинне будівництво не набувається, її не може бути розцінено як забудовника, до якого може бути застосовано крайній захід впливу, передбачений зазначеною нормою. Зазначає, що Декларація про початок виконання будівельних робіт № КС 77 від 18.08.2016 року діяла до завершення будівництва та відповідно втратила свою чинність після його завершення та реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, а саме 22.09.2016 року. Щодо декларації про готовність об`єкта до експлуатації № КС 45 від 22.09.2016 року, то зазначена декларація вичерпала свою дію після реєстрації за нею права власності на збудований об`єкт. Оскільки правовим наслідком реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт є виникнення у замовника права на виконання будівельних робіт, то така декларація діяла до завершення будівництва і втратила свою чинність після його завершення та реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації. Декларація про готовність до експлуатації об`єкта, відповідно до п.41 Постанови Кабінету Міністрів України №1127 від 25.12.2015 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» стала підставою для реєстрації за нею права власності на магазин. За таких обставин, скасування реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт та реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації щодо об`єкта, який вже побудовано та на який вже зареєстровано право власності, суперечить положенням ч. 1 ст. 321 ЦК України щодо непорушності права власності та призведе до порушення принципу правової визначеності. Що стосується позовної вимоги про скасування рішення про реєстрацію за нею права власності на магазин, то позивач не навів правових підстав скасування даного рішення. Що стосується позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу магазину та скасування його державної реєстрації, то необґрунтованість позовних вимог про скасування реєстрації декларацій та державної реєстрації права власності, є підставою і для відмови у задоволенні позовних вимог, які є похідними від зазначених вимог. Позивач не навів обставин з якими останній пов`язує недійсність договору купівлі-продажу, не вказав яких саме вимог ст. 203 ЦК України не було дотримано сторонами при укладанні договору, та не надав жодних належних та достатніх доказів, які б підтверджували порушення вимог земельного законодавства. При цьому, позивачем не наведено обґрунтування, яким саме чином умови договору, порушують його право і які саме його конкретні права, охоронювані законом, були порушені наявністю договору. Просила в задоволенні позову Білоцерківської міської ради Київської області відмовити повністю.

12.11.2019 року позивач подав відповідь на відзиви, в якому зазначив, що вважає заперечення відповідачів безпідставними та необґрунтованими і такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства України.

17.01.2020 року відповідач ОСОБА_2 подав заперечення на позов та відзив, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала та просила позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Мохонько К.М., в судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити в задоволенні вимог в повному обсязі.

Представник Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила.

Державний нотаріус Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Приймак Альона Петрівна в судове засідання не з`явилася, про день розгляду справи повідомлена належним чином, до суду подала клопотання про слухання справи без її участі на розсуд суду, про дату та час розгляду справи офіційно повідомлена.

Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

У відповідності до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу.

Ст. 143 Конституції України визначено, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання; затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання; встановлюють місцеві податки і збори відповідно до закону; забезпечують проведення місцевих референдумів та реалізацію їх результатів; утворюють, реорганізовують та ліквідовують комунальні підприємства, організації і установи, а також здійснюють контроль за їх діяльністю; вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції.

Ч. 1 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси.

В той же час, частиною 5 статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Ст. 83 Земельного кодексу України закріплено право власності на землю територіальних громад. Ч. 1 даної статті визначено, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. Відповідно до п. «а» ч. 2 ст. 83 Земельного кодексу України у комунальній перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 116 Земельного кодексу України, набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Ст. 125 Земельного кодексу що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

За змістом ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Ст.ст. 13, 14 Конституції України, визначається, що земля та інші природні ресурси є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Судом встановлено, що 28 квітня 2011 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Іванчишиною Л.Г., зареєстрований в реєстрі за №1503, на підставі якого ОСОБА_4 придбала у власність торговий павільйон розміром 6,43 м ? 3,44 м зі входом 1,97 м ? 0,797 м, загальною площею 23,69 кв.м., розташований в АДРЕСА_1 .

Рішенням Білоцерківської міської ради від 01.07.2011 року №201-10-VІ «Про надання дозволів на розробку технічних документацій із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на оренду земельних ділянок» надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на оренду земельної ділянки фізичній особі-підприємцю ОСОБА_4 під розміщення павільйону в АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 0,0035 га, за рахунок земель населеного пункту м. Біла Церква.

Рішенням Білоцерківської міської ради від 29.09.2011 року №294-12- VІ «Про затвердження технічних документацій із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на оренду земельних ділянок та передачі земельних ділянок в оренду» була затверджена та передана земельна ділянка в оренду ФОП ОСОБА_8 під розміщення існуючого павільйону в АДРЕСА_1 , загальною площею 0,0035 га (в тоvу числі: тимчасова 0,0022 га, під проходами 0,0013 га), терміном на 3 (три) роки.

16.11.2011 року між Білоцерківською міською радою в особі міського голови Савчука В.П. та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 укладено договір оренди землі №263 під розміщення існуючого павільйону по АДРЕСА_1 . В оренду передана земельна ділянка загальною площею 0,0035 га, кадастровий номер земельної ділянки: :04:015:0147, договір укладено на термін три роки, що підтверджується договором оренди землі №263 (а.с.25-26).

Також, 16.11.2011 року між Білоцерківською міською радою, в особі міського голови Савчука В.П., та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 був складений акт приймання-передачі земельної ділянки, яка знаходиться за адресою по АДРЕСА_1 , що передається в оренду відповідно до договору оренди землі (а.с.27).

28.02.2014 року Білоцерківська міська рада Київської області прийняла рішення №1173-57-VI «Про оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки юридичним особам та фізичним особам-підприємцям, відповідно до якого фізичній особі-підприємцю ОСОБА_4 поновлено договір оренди землі під розміщення павільйону в АДРЕСА_1 , загальною площею 0,0035 га, строком на три роки, за рахунок земель населеного пункту м. Біла Церква (кадастровий номер: :04:015:0147).

14.04.2014 року між Білоцерківською міською радою, в особі міського голови Савчука В.П., та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 був складений акт приймання-передачі земельної ділянки, яка знаходиться за адресою по АДРЕСА_1 , що передається в оренду відповідно до договору оренди землі (а.с.36).

28.03.2014 року Управлінням містобудування та архітектури Білоцерківської міської ради, ОСОБА_4 було видано паспорт прив`язки тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності павільйону по продажу промислових товарів, 23,69 кв.м. по АДРЕСА_2 НОМЕР_1 , реєстраційний № НОМЕР_2 . Паспорт дійсний до 19.03.2017 року (а.с.46).

18.08.2016 року Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області за № КС77 зареєстровано декларацію про початок виконання будівельних робіт, щодо будівництва магазину з продажу продовольчих товарів по АДРЕСА_2 (а.с.73).

22.09.2016 року Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області за № КС99 зареєстровано декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності, відповідно до якої завершено будівництво магазину з продажу продовольчих товарів по АДРЕСА_2 , замовник ФОП ОСОБА_4 (а.с.76-79).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с.62-63), 01.09.2016 року державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Приймак А.П. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 32084054 від 27.10.2016 року та зареєстровано право власності за ОСОБА_4 на нежитлову будівлю (магазин) за адресою: АДРЕСА_2 , номер запису про право власності: 17137866.

Як вбачається з договору купівлі-продажу нежитлової будівлі, який посвідчений державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Приймак А.П., зареєстровано в реєстрі за №1927 (а.с.64-65), 11.01.2017 року ОСОБА_4 (продавець) продала ОСОБА_2 (покупцю) нежитлову будівлю (магазин) загальною площею 22,7 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до п.1.2 даного договору, магазин розташований на земельній ділянці площею 0,0035 га, кадастровий номер :04:015:0147, яка перебуває в користуванні (продавця), згідно договору оренди землі №54, укладеного між ФОП ОСОБА_4 та Білоцерківською міською радою 14.04.2014 року.

Відповідно до п.1.3 даного договору, право власності на вказану нежитлову будівлю зареєстроване за (продавцем) Другою Білоцерківською міською державною нотаріальною конторою 25 жовтня 2016 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна номер 71637332 від 28.10.2016 року, номер запису про право власності 17137866, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 103.

Даний факт підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с.62-63).

Позивач звертаючись до суду з даним позовом посилається на те, що Білоцерківська міська рада не надавала дозволу на будівництво магазину, тому вищезазначені декларації є недійсними, посилаючись на службову записку (а.с.80), з якої вбачається, що 01 квітня 2019 року на ім`я міського голови ОСОБА_5 надійшла службова записка ОСОБА_6 , головного спеціаліста по технічному нагляду відділу капітального будівництва Білоцерківської міської ради, в якій зазначив, що відомості зазначені у декларації про готовність до експлуатації об`єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності, які стосуються ОСОБА_6 не відповідають дійсності, а саме: ОСОБА_6 не здійснював технічного нагляду за будівництвом магазину по АДРЕСА_2 та не укладав договору про здійснення технічного нагляду за вище вказаним об`єктом; станом на 2016 рік відомості щодо серії і номеру сертифіката із здійснення технічного нагляду (Серія НОМЕР_3 ), також, не відповідають дійсності, оскільки 31 травня 2015 року закінчився термін дії вказаного сертифікату; документ, що підтверджує повноваження на здійснення ним технічного нагляду, зазначений в декларації про готовність до експлуатації об`єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності, а саме наказ №1 від 25 квітня 2016 року ФОП ОСОБА_9 також не відповідає дійсності, оскільки повноваження на здійснення ОСОБА_6 технічного нагляду підтверджується Кваліфікаційним Сертифікатом серії АТ №003665 від 29 травня 2015 року.

Як вбачається з листа Управління містобудування та архітектури №15/400 від 01.04.2019 року (а.с.61), ОСОБА_4 по АДРЕСА_2 , нежитлова будівля магазину, загальною площею 22,70 кв.м. в м. Біла Церква, не видавались документи дозвільного характеру, ні архітектурно-планувальне завдання ні містобудівні умови та обмеження. Рішень про присвоєння адреси нежитловій будівлі магазину загальною площею 22,70 кв.м., по АДРЕСА_2 не приймалось.

З листа відділу державного архітектурно-будівельного контролю Білоцерківської міської ради Київської області №17-07/236 від 03.04.2019 року вбачається, що інформація щодо повідомлення про початок виконання будівельних робіт стосовно нежитлової будівлі (магазину), загальною площею 22,7 кв.м., за адресою АДРЕСА_2 ; зареєстровану декларацію про початок будівельних робіт щодо нежитлової будівлі (магазину), загальною площею 22,7 кв.м., за адресою АДРЕСА_2 ; зареєстровану декларацію про готовність об`єкта до експлуатації нежитлової будівлі (магазину), загальною площею 22,7 кв.м., за адресою АДРЕСА_2 , - у відділі відсутня.

Як вбачається з копії Декларації про готовність об`єкта до експлуатації № НОМЕР_4 , будівництво магазину з продажу продовольчих товарів по АДРЕСА_2 , замовник ФОП ОСОБА_4 , технічний нагляд здійснював ОСОБА_6 , проектувальник ФОП ОСОБА_10 .

З витягу Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.81), вбачається, що відповідно до ст.11 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» на запит: органу місцевого самоврядування Білоцерківської міської ради не знайдено записів в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відомостей відносно фізичної особи-підприємця ОСОБА_10 .

Як вбачається з довідки Держгеокадастру міськрайонного управління у Білоцерківському районі та м. Білій Церкві Головного управління держгеокадастру у Київській області від 20.02.2016 року №342-21-34 земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , що передана в оренду ФОП ОСОБА_4 згідно статистичної звітності знаходиться за адресою АДРЕСА_2 . Разом з тим, 26.01.2018 року між ОСОБА_2 та виконавчим комітетом Білоцерківської міської ради було укладено договір №664 про пайову участь забудовників у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста, на виконання якого, ОСОБА_2 було сплачено до бюджету міста грошовий внесок в розмірі 4 372,92 грн. за будівництво магазину з продажу промислових товарів по АДРЕСА_2 , що підтверджується договором №664 від 26.01.2018 року, розрахунком розміру пайової участі та графіком сплати пайової участі.

Факт сплати зазначених коштів підтверджується копією квитанції № 3553728 від 02.02.2018 року.

Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» суб`єкти містобудування зобов`язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об`єктів, тобто правові та організаційні основи містобудівної діяльності спрямовані на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Ч. 5 ст. 6 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено, що проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; 6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування.

П. 6 Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011р. №466 визначено, що документи, які надають право на виконання підготовчих робіт, діють до моменту отримання права на виконання будівельних робіт. Документи, що надають право на виконання будівельних робіт, є чинними до завершення будівництва.

Відповідно до вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» 13.04.2011 року, Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 466 від 13.04.2011 «Деякі питання виконання підготовчих та будівельних робіт» (надалі Порядок 466) та постанову № 461 від 13.04.2011 «Про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів» (надалі Порядок 461), якою було спрощено дозвільні процедури у будівництві та запроваджений декларативний принцип щодо виконання підготовчих та будівельних робіт, на об`єкти будівництва І-ІІІ категорії складності (в редакції, що діяла на момент реєстрації декларації) та прийнятті об`єкту до експлуатації.

Ч. 1 та ч. 5 ст. 376 ЦК України передбачають, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» в редакції, що діяла на момент реєстрації декларацій, усі об`єкти будівництва поділяються на І, II, III, IV і V категорії складності.

Згідно ч. 1 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», замовник має право виконувати будівельні роботи після: подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю - щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, які не потребують реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт або отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об`єктів будівництва, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються Кабінетом Міністрів України; реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю декларації про початок виконання будівельних робіт - щодо об`єктів будівництва, що належать до І-ІІІ категорій складності; видачі замовнику органом, державного архітектурно-будівельного контролю дозволу на виконання будівельних робіт - щодо об`єктів будівництва, що належать до IV і V категорій складності.

Згідно ч.2 ст. 34 даного Закону, зазначені у частині першій цієї статті документи, що надають право на виконання будівельних робіт, є чинними до завершення будівництва.

Відповідно до п. 16 Порядку № 466, Замовник (його уповноважена особа) заповнює і подає особисто або надсилає рекомендованим листом з описом вкладення чи через електронну систему здійснення декларативних процедур у будівництві до відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю два примірники декларації за формою, наведеною у додатках 4, 5, 6 до цього Порядку. Один примірник декларації після проведення реєстрації повертається замовнику, другий - залишається в органі державного архітектурно-будівельного контролю. Декларація про початок виконання підготовчих робіт не надає права на виконання будівельних робіт. Орган державного архітектурно-будівельного контролю протягом п`яти робочих днів з дня надходження до нього декларації перевіряє повноту даних, зазначених у декларації, та здійснює дії щодо внесення інформації, зазначеної у декларації, до реєстру.

Відповідно до ч.1 ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.

Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На виконання вимог зазначеної норми законодавства Кабінет Міністрів України постановою від 23 травня 2011 року № 553 затвердив Порядок здійснення державного архітектурно-будівельного контролю (далі - Порядок № 533).

За правилами пункту 7 Порядку № 533 позаплановою перевіркою вважається перевірка, яка не передбачена планом роботи органу державного архітектурно-будівельного контролю. Підставами для проведення позапланової перевірки є, зокрема, звернення фізичних чи юридичних осіб про порушення суб`єктом містобудування вимог містобудівного законодавства.

Пунктом 9 Порядку № 533 визначено, що державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється у присутності суб`єктів містобудування або їх представників, які будують або збудували об`єкт будівництва.

У разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, щодо якого неможливо встановити суб`єкта містобудування, який будує чи збудував такий об`єкт, перевірка проводиться із залученням представників органів місцевого самоврядування та органів внутрішніх справ. Документи, оформлені за результатами такої перевірки, надсилаються до відповідного органу внутрішніх справ для встановлення особи суб`єкта містобудування.

До того ж, змістом пункту 11 Порядку визначено, що посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час здійснення державного архітектурно-будівельного контролю мають право, зокрема: залучати до проведення перевірок представників центральних і місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, експертних та громадських організацій (за погодженням з їх керівниками), фахівців галузевих науково-дослідних та науково-технічних організацій; отримувати в установленому законодавством порядку від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, фізичних осіб інформацію та документи, необхідні для здійснення державного архітектурно-будівельного контролю.

Пунктом 12 Порядку № 553 встановлено, що посадові особи органу державного архітектурно-будівельного контролю під час здійснення державного архітектурно-будівельного контролю зобов`язані у повному обсязі, об`єктивно та неупереджено здійснювати державний архітектурно-будівельний контроль у межах повноважень, передбачених законодавством.

За результатами державного архітектурно-будівельного контролю посадовою особою органу державного архітектурно-будівельного контролю складається акт перевірки відповідно до вимог, установлених цим Порядком (пункт 16 Порядку № 553).

Відповідно до пункту 17 Порядку № 553 у разі виявлення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, крім акта перевірки, складається протокол разом з приписом усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил або приписом про зупинення підготовчих та будівельних робіт, які виконуються без повідомлення, реєстрації декларації про початок їх виконання або дозволу на виконання будівельних робіт (далі - припис).

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що контроль за дотриманням вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт, який здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю, включає в себе конкретні заходи, спрямовані на виявлення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності або спростування мотивів, що стали підставою для такої перевірки.

Судом встановлено, що на момент розгляду вказаної декларації підстав для її повернення не вбачалося, Департаментом ДАБІ у Київській області було зареєстровано декларацію про початок виконання будівельних робіт «Будівництво магазину з продажу продовольчих товарів по АДРЕСА_2 » від 18 серпня 2016 року №КС 77.

Зокрема, зазначена декларація була зареєстрована після перевірки відомостей, що містились в додатках до повідомлення та декларації про початок виконання будівельних робіт, які містили в собі містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки, видані Управлінням містобудування та архітектури Білоцерківської міської ради за №57 від 18.09.2015 року, що розцінюється судом як надання письмового погодження на зведення в установленому законодавством порядку виробничих культурно-побутових та інших будівель і споруд на зазначеній земельній ділянці відповідно до п. 31 Договору оренди земельної ділянки № НОМЕР_5 від 14.04.2014 року.

Отже, твердження позивача про здійснення будівництва відповідачкою ОСОБА_4 магазину з продажу продовольчих товарів по АДРЕСА_2 без письмового погодження міськради не відповідає дійсності.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції, що була діюча на момент реєстрації декларації про готовність) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що належать до І-ІІІ категорій складності, та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви.

Прийняття рішення про реєстрацію (повернення) декларації про готовність об`єкта до експлуатації, видачу (відмову у видачі) сертифіката здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю протягом десяти робочих днів з дати подання відповідних документів.

Датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта є дата реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації або видачі сертифіката.

Судом встановлено, що на момент розгляду декларації про готовність об`єкту до експлуатації «Будівництво магазину з продажу продовольчих товарів по АДРЕСА_2 », підстав для її повернення не вбачалося, тому Департаментом ДАБІ у Київській області було зареєстровано декларацію про готовність об`єкту до експлуатації.

Отже, оскільки правовим наслідком реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт є виникнення у замовника права на виконання будівельних робіт, то така декларація діяла до завершення будівництва і втратила свою чинність після його завершення та реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, тобто 22.09.2016 року, у той час як зареєстрована декларація про готовність об`єкта до експлуатації є підставою для оформлення права власності на такий об`єкт, а отже, така декларація, як акт одноразового застосування, вичерпує свою дію моментом державної реєстрації права власності на новостворене нерухоме майно.

Декларація про готовність до експлуатації об`єкта, відповідно до п.41 Постанови Кабінету Міністрів України №1127 від 25.12.2015 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» стала підставою для реєстрації за ОСОБА_4 права власності на магазин.

За таких обставин, скасування реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт та реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації щодо об`єкта, який вже побудовано та на який вже зареєстровано право власності, суперечить положенням ч. 1 ст. 321 ЦК України щодо непорушності права власності та призведе до порушення принципу правової визначеності.

Крім того, у рішенні від 16.04.2009 року № 7-рп/2009 Конституційним Судом України було проведено розмежування правових актів та зазначено, що до нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти (акти індивідуальної дії) передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

Загальною рисою, яка відрізняє індивідуальні акти управління, є їх виражений правозастосовний характер. Головною рисою таких актів є їхня конкретність, а саме: чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб`єктами права, які видають такі акти; розв`язання за їх допомогою конкретних, а саме індивідуальних, справ або питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата - конкретної особи або осіб; виникнення конкретних адміністративно-правових відносин, обумовлених цими актами. Тобто такі, що передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

Враховуючи наведене, позов, предметом якого є ненормативний акт індивідуальної дії, тобто ненормативний акт, що застосовується одноразово, який після реалізації вичерпує свою дію фактом його виконання і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, не повинен розглядатися, оскільки обраний позивачем спосіб захисту порушених прав не забезпечує їх реального захисту.

Аналогічна правова позиція, щодо неможливості оскарження актів індивідуальної дії, що вичерпали свою дію, викладена в постановах Верховного Суду України від 11.11.2014 року у справі №21-405а14 та від 30.09.2015 року у справі №911/3396/14.

Відповідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно із ст.ст. 316, 317 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ч.2,ч.3 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Нормами ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Тобто, відповідач ОСОБА_4 здійснила будівництво об`єкту та зареєструвала за собою право власності на спірний об`єкт, згідно чинного законодавства.

Що стосується позовної вимоги про скасування рішення 32084054 від 27.10.2016 про реєстрацію за ОСОБА_4 права власності на магазин, то позивач не навів правових підстав для його скасування.

Щодо позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлової будівлі (магазину), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , посвідченого державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Приймак А.П. 11.01.2017 за реєстром №3-40 та про скасування його державної реєстрації, то необґрунтованість позовних вимог про скасування реєстрації декларацій та державної реєстрації права власності, є підставою і для відмови у задоволенні позовних вимог, які є похідними від зазначених вимог.

Позивач вважає, що такий договір купівлі-продажу є недійсним, оскільки при його укладенні сторонами не дотримано вимог ч.1 ст. 203 ЦК України, а також що це є удаваним правочином.

Вважає укладення договору купівлі-продажу таким, що укладений умисно, з метою фактичного узаконення магазину, зміни власника об`єкта нерухомого майна та подальшого вилучення частини земель територіальної громади міста Біла Церква із комунальної власності в порушення вимог земельного законодавства.

Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (частина п`ята статті 203, частина перша статті 215 ЦК України).

Більш того, суд враховує, що згідно з частинами другою та третьою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Загальним правовим наслідком недійсності правочину (стаття 216 ЦК України) є реституція, яка застосовується як належний спосіб захисту цивільного права та інтересу за наявності відносин, які виникли в зв`язку з вчиненням особами правочину та внаслідок визнання його недійсним.

При цьому правом оспорювати правочин і вимагати проведення реституції ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як «заінтересовані особи» (статті 215, 216 ЦК України).

З огляду на зазначені приписи, правила статей 15, 16 ЦК України, а також статей 1, 2-4, 14, 215 ЦПК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.

Таким чином, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Однак позивачем не доведено перед судом, що шляхом визнання недійсним оспорюваного правочину та повернення його предмета у власність попередньої особи чи сторони правочину у попереднє правове становище буде забезпечений їх законний інтерес на подальшу можливість законної реалізації їх законних будь яких прав. Усі вимоги позивача зводяться до незгоди зведення нежитлової будівлі (магазину), що не перебуває у причинно-наслідковому зв`язку із укладенням оспорюваного правочину, і захист порушеного права позивача за умови доведення незаконності такого зведення підлягає у спосіб приведення майна до попереднього стану.

Інших доказів, які свідчать про наявність обставин недодержання сторонами в момент вчинення правочину вимог ст. 203 ЦК України, суду не надано, як і на надано будь яких доказів вчинення удаваного правочину, а також не надав жодних належних та достатніх доказів, які б підтверджували порушення вимог земельного законодавства.

Так, 25.05.2017 року Білоцерківською міською радою Київської області прийнято рішення №802-32-VII «Про припинення терміну дії договору оренди землі з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (а.с.68), з якого вбачається, що розглянувши заяву фізичної особи-підприємця, протокол постійної комісії з питань земельних відносин та земельного кадастру, планування території, будівництва, архітектури, охорони пам`яток, історичного середовища та благоустрою від 31.03.2017 року №80, вирішила припинити договір оренди землі з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 під розміщення павільйону по АДРЕСА_1 , площею 0,0035 га з кадастровим номером: :04:015:0147, який укладений 14.04.2014 року №54 на підставі підпункту 5.31 пункту 5 рішення міської ради від 20.03.2014 року за №1173-57-VII «Про оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки юридичним особам та фізичним особам-підприємцям» та зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 05.06.2014 року №5963827. Відповідно до п. (е) ч.1 ст.141 Земельного кодексу України, а саме: набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.

05 грудня 2017 року між Білоцерківською міською радою в особі міського голови ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_4 було укладено додаткову угоду №73 до договору оренди землі від 14.04.2014 року №54, що зареєстрований як інше речове право в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 05 червня 2014 року №5963827. За змістом вказаної додаткової угоди, дія договору оренди земельної ділянки (кадастровий номер :04:015:0147) загальною площею 0,0035 га, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , зареєстрованого як інше речове право в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 05 червня 2014 року №5963827, укладений між Білоцерківською міською радою та ФОП ОСОБА_4 , припиняється у зв`язку з набуттям іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці (а.с. 42).

Як вбачається з витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань (а.с.93), 25.04.2019 року відкрито кримінальне провадження 0000107 за зверненням Білоцерківської міської ради, за фактом підробки Декларації про початок виконання будівельних робіт від 18.08.2016 року №КС77 та Декларації про готовність об`єкта до експлуатації, який належить до І-ІІІ категорії складності від 22.09.2016 року №КС99 щодо будівництва магазину з продажу продовольчих товарів по АДРЕСА_2 .

Однак, на даний час досудове розслідування у кримінальному провадженні за даним фактом триває і жодна особа обвинувальним вироком суду не визнана винною, а відповідно до с.62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Крім того, відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року №15-рп/2004).

Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі- «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18).

Так, представник позивача в позовній заяві та судовому засіданні вказує на незаконність зведення нежитлової будівлі (магазину), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , посилаючись, в тому числі, на те, що рішень щодо присвоєння адреси нежитловій будівлі не приймалось, а саму будівлю, вважає самочинним будівництвом.

При цьому, в матеріалах справи міститься рішення Білоцерківської міської ради №803-32- VІІ від 25 травня 2017 року «Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ФОП ОСОБА_2 », відповідно до якого міська рада вирішила надати дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ФОП ОСОБА_2 під розміщення існуючого павільйону за адресою: АДРЕСА_3 площею 0,0035 га (з них нежитлова будівля 0,0023 га, під проходами, проїздами, площадками 0,0012 га), за рахунок земель населеного пункту м. Біла Церква. Кадастровий номер: :04:015:0147.

Також міститься рішення Білоцерківської міської ради №4468-81-VІІ від 31 жовтня 2019 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачу земельної ділянки комунальної власності в оренду ФОП ОСОБА_2 », з якого вбачається, що міська рада вирішила, зокрема п.п.1,2, затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачу земельної ділянки комунальної власності в оренду ФОП ОСОБА_2 з цільовим призначенням 03.07 Для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (вид використання для експлуатації та обслуговування павільйону нежитлова будівля (магазин) за адресою: АДРЕСА_3 , площею 0,0035 га (з них: під спорудою 0,0022 га, під проїздами, проходами та площадками 0,0013 га), що додається; передати земельну ділянку комунальної власності в оренду ФОП ОСОБА_2 з цільовим призначенням 03.07 Для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (вид використання для експлуатації та обслуговування павільйону нежитлова будівля (магазин) за адресою: АДРЕСА_3 , площею 0,0035 га (з них: під спорудою 0,0022 га, під проїздами, проходами та площадками 0,0013 га), строком на 15 (п`ятнадцять) років, за рахунок земель населеного пункту м. Біла Церква. Кадастровий номер: :04:015:0147.

Крім того, як зазначалось вище, згідно довідки Держгеокадастру міськрайонного управління у Білоцерківському районі та м. Білій Церкві Головного управління держгеокадастру у Київській області від 20.02.2016 року №342-21-34 земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , що передана в оренду ФОП ОСОБА_4 згідно статистичної звітності знаходиться за адресою АДРЕСА_2 .

Тож суд дійшов висновку, що така поведінка сторони позивача суперечить принципу добросовісності, а його дії (вищезазначені рішення) свідчать про суперечливу поведінку та не відповідають його попередній позиції.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показання свідків.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України - у разі відмови в позові судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.13, 14, 41, 143 Конституції України, Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.ст.83, 11, 125, 152 Земельного кодексу України, Порядок здійснення державного архітектурно-будівельного контролю №553, ст.ст. 203, 215,316, 317 ЦК України, ст.ст. 2, 5, 11, 12, 19, 76-81, 128, 131, 141, 247, 263, 280-289, 354, 355 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, але не пізніше ніж через тридцять днів з дня ухвалення Кабінетом Міністрів України рішення про закінчення карантину.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Повний текст рішення складено 06 травня 2020 року.

СуддяБ. І. Кошель