Справа № 635/6400/19
Провадження по справі № 2/635/798/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2020 року сел. Покотилівка Харківського району Харківської області

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Бобко Т.В.,

секретар судового засідання Ус Ю.В.,

учасники справи:

позивач за основним позовом та відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_1 ,

відповідач за основним позовом та позивач та зустрічним позовом - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за основним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності на житловий будинок, скасування державної реєстрації права власності та визнання права власності на частину житлового будинку в порядку спадкування за законом та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права власності на житловий будинок, скасування державної реєстрації права власності та визнання права власності на частину житлового будинку в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду шляхом пред`явлення позову до ОСОБА_2 , який в подальшому уточнив та просив припинити право власності на будинок літ. А-1, розташований на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у зв`язку з його знесенням; скасувати (анулювати) запис про право власності на будинок літ. А-1 за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину житлового будинку літ. Б-1, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що він та відповідач по справі ОСОБА_3 є рідними братами. Їх батькам - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які перебували у зареєстрованому шлюбі, належав на праві власності житловий будинок літ. А-1, розташований на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , який в подальшому був знищений, а на зазначеній земельній ділянці їх батьками був зведений новий житловий будинок, який хоча і прийнятий до експлуатації, однак право власності на нього зареєстровано не було. ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після їх смерті залишилось спадкове майно у вигляді вищевказаного житлового будинку. Позивач прийняв спадщину після смерті батьків шляхом звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, відповідач - шляхом фактичного вступу в управління та володіння майном, оскільки був проживав з батьками в спірному житловому будинку та був там зареєстрований. Разом з тим, постановою приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Харківської області Шило І.В. від 12 квітня 2019 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 після смерті батька ОСОБА_3 у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на зазначений будинок. Також постановою державного нотаріуса Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області позивачу та відповідачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ частку житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 після смерті матері ОСОБА_3 . Рішенням державного реєстратора №46267066 від 02 квітня 2019 року також відмовлено в реєстрації права власності після померлих ОСОБА_3 та ОСОБА_3 у зв`язку з відсутністю реєстрації права власності на спадкове майно. Враховуючи викладене, позивач за первісним позовом не може оформити спадщину після смерті батьків та змушений звертатись до суду.

10 жовтня 2019 року відповідач ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просить припинити право власності на будинок літ А-1,розташований на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у зв`язку з його знесенням; скасувати (анулювати) запис про право власності на будинок літ. А-1 за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в зв`язку з його знесенням; визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину житлового будинку літ. Б-1, розташованого на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 та зареєструвати. В обґрунтування зустрічних позовних вимог надав пояснення аналогічні, викладеним в первісному позові.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 18 вересня 2019 року провадження по справі відкрито в порядку загального позовного провадження, справа призначена до розгляду в підготовчому засіданні.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 09 грудня 2019 року прийнято до розгляду уточнену позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності, скасування запису про право власності на житловий будинок та визнання права власності на Ѕ частину житлового будинку в порядку спадкування за законом, подану до Харківського районного суду Харківської області 10 жовтня 2019 року. Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права власності, скасування запису про право власності на житловий будинок та визнання права власності на Ѕ частину житлового будинку в порядку спадкування за законом прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності, скасування запису про право власності на житловий будинок та визнання права власності на Ѕ частину житлового будинку в порядку спадкування за законом. Вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права власності, скасування запису про право власності на житловий будинок та визнання права власності на Ѕ частину житлового будинку в порядку спадкування за законом об`єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності, скасування запису про право власності на житловий будинок та визнання права власності на Ѕ частину житлового будинку в порядку спадкування за законом.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 04 лютого 2020 року підготовче провадження у цивільній справі закрито, справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 , яка діє на підставі ордеру, виданого відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» в судове засідання не з`явились, ОСОБА_1 надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав, зустрічний позов визнав та просив задовольнити.

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій він позовні вимоги за первісним позовом визнав у повному обсязі, зустрічну позовну заяву підтримав та просив задовольнити.

Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами.

Як вбачається зі змісту листів КП «Харківського районного бюро технічної інвентаризації» №2709 від 21 травня 2019 року та №2470 від 16 січня 2019 року, за адресою: АДРЕСА_1 , знаходився житловий будинок літ «А-1», зареєстрований на праві власності (станом на 31 грудня 2012 року): в Ѕ частці за ОСОБА_2 на підставі договору дарування, посвідченого Мереф`янською державною нотаріальною конторою 13 лютого 1957 року реєстровий №952 (зареєстровано в БТІ 07 березня 1957 року, книга №1, реєстр №131) та в Ѕ частці - за ОСОБА_3 на підставі рішення Харківського районного народного суду від 19 червня 1986 року по справі №2-1305/1986 (зареєстроване в БТІ 14 жовтня 1986 року, книга №1, реєстр №131). Згідно матеріалів поточної інвентаризації встановлено, що зареєстрований в бюро житловий будинок було знищено шляхом повного зносу, але право власності на знищений об`єкт не скасовано в зв`язку з відсутністю необхідних заяв власників. Рішенням Покотилівської селищної ради від 13 червня 1989 року №316 була змінена конфігурація земельної ділянки за даною адресою та вилучено ділянку 319 кв.м. в фонд земель селищної ради. Згідно виписки з протоколу №3 засідання виконкому Покотилівської селищної ради депутатів трудящих Харківського району від 19 березня 1957 року збудовано новий житловий будинок літ. «Б-1» загальною площею 103,10 кв.м., житловою площею - 60,70 кв.м., який прийнято до експлуатації на ім`я ОСОБА_2 актом про закінчення будівництва, затвердженим Покотилівською селищною радою 11 березня 1986 року №3/90, але право власності на даний житловий будинок не оформлено та не зареєстровано. На земельній ділянці за даною адресою станом на 03 січня 2019 року розташовано: житловий будинок літ. «Б-1», загальною площею 103,10 кв.м., житловою площею - 60,70 кв.м., сараї літ. «Е», «Д», «И», погріб літ. «Вп», гараж літ. «В», вбиральня літ. «Г», навіс літ. «Ж», душ літ. «Ж», душ літ. «З», огорожа №1-3, колонка літ. «К», що також відповідає технічному паспорту на будинок, виготовленому 03 січня 2019 року КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації». Самочинного будівництва, перепланувань, реконструкцій не виявлено. Про завершення будівництва зазначеного будинку свідчать акт про закінчення будівництва та вводу в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 19 лютого 1976 року, протокол №3 засідання Виконкому Покотилівської селищної ради депутатів трудящих Харківського району Харківської області від 19 березня 1957 року та рішення Покотилівської селищної ради депутатів трудящих Харківського району Харківської області №з/19 від 11 березня 1986 року «Про приймання в експлуатацію житлового будинку АДРЕСА_1 .

Зі змісту рішення Покотилівської селищної ради Харківського району Харківської області №22 від 12 лютого 2019 року «Про розгляд заяви гр. ОСОБА_1 щодо упорядкування поштової адреси» вбачається, що житловий будинок в АДРЕСА_1 , житловий будинок в АДРЕСА_2 та житловий будинок в АДРЕСА_3 слід вважати одним і тим самим будинком з поштовою адресою: АДРЕСА_4 .

Згідно свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 від 10 червня 1956 року, актовий запис №176, 10 червня 1956 року ОСОБА_2 зареєстрував шлюб з ОСОБА_5 (під час державної реєстрації шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_5 »).

Від шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 народились діти - сторони по справі: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , видане 15 вересня 1957 року Бюром записів актів громадського стану Червонобаварського району Управління міліції м.Харкова), та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 , видане 20 січня 1961 року Покотилівською селищною радою Харківського району Харківської області).

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 , виданим 05 квітня 2013 року Покотилівською селищною радою Харківського району Харківської області, актовий запис №45.

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 , виданим 20 січня 2017 року виконавчим комітетом Покотилівської селищної ради Харківського району Харківської області, актовий запис №12.

З матеріалів справи вбачається, що після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі №35087088 від 11 вересня 2013 року, спадкова справа №54996334, витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі №55451601 від 13 березня 2019 року, спадкова справа №60570797).

Згідно довідки №2413 від 17 грудня 2018 року на момент смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , який був зареєстрований у АДРЕСА_3 , за даною адресою також були зареєстровані: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що також підтверджується будинковою книгою.

Згідно довідки №2414 від 17 грудня 2018 року на момент смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою її реєстрації в АДРЕСА_3 , був зареєстрованим ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що також підтверджується будинковою книгою.

Факт реєстрації відповідача ОСОБА_3 у спірному будинку також підтверджується довідкою Покотилівської селищної ради Харківського району Харківської області №1165/02-21 від 06 вересня 2019 року, зі змісту якої вбачається, що останній зареєстрований за вказаною адресою з 10 лютого 1982 року.

Як вбачається зі змісту листа приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Шило І.В. №68/01-16 від 13 березня 2019 року, ОСОБА_1 є також спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 , оскільки звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, спадкова справа заведена приватним нотаріусом ХРНО Шило І.В. за №6/2013 та зареєстрована в Спадковому реєстрі за №54996334.

Зі змісту листа завідувача Харківської районної держаної нотаріальної контори Харківської області Ольховської Л.М №942/02-16 від 13 березня 2019 року вбачається, що за матеріалами спадкової справи №371/2017 (номер спадкової справи в Спадковому реєстрі №60570797), заведеної 26 квітня 2017 року Першою державною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , станом на 13 березня 2019 року наявні дані про те, що до складу спадкоємців за законом входять: син померлої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та син померлої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Постановою державного нотаріуса Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області №1408/2-.31 від 17 квітня 2019 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ частку житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 з тих підстав, що право власності на вказаний житловий будинок не зареєстровано.

Постановою приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Харківської області Шило І.В. від 12 квітня 2019 року ОСОБА_3 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ частку житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 після смерті батька ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 з тих підстав, що право власності на вказаний житловий будинок не зареєстровано.

Рішеням державного реєстратора прав на нерухоме майно Харківської районної державної адміністрації Харківської області Радіонова О.С. №46267066 від 02 квітня 2019 року відмовлено у державній реєстрації права власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 з тих підстав, що право власності на вказаний житловий будинок не зареєстровано.

Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, прийшов до висновку про часткове задоволення первісного та зустрічного позовів, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом з матеріалів справи, житловий будинок літ «А-1», розташований за адресою: АДРЕСА_1 був зареєстрований на праві власності: в Ѕ частці за ОСОБА_2 на підставі договору дарування, посвідченого Мереф`янською державною нотаріальною конторою 13 лютого 1957 року реєстровий №952 та в Ѕ частці - за ОСОБА_3 на підставі рішення Харківського районного народного суду від 19 червня 1986 року по справі №2-1305/1986, в подальшому зазначений будинок було знищено шляхом повного зносу, що підтверджується матеріалами інвентаризаційної справи на вказаний будинок.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно із ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до вимог статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право власності є непорушним.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Основною метою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішенням ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та фундаментальними правами окремої людини.

Частиною першою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За змістом частин 1, 2 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 346 ЦК України передбачені підстави припинення права власності на майно, яке припиняється у разі: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викупу пам`яток культурної спадщини; примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; реквізиції; конфіскації; припинення юридичної особи чи смерті власника.

Згідно з положеннями статті 349 ЦК України право власності на майно припиняється в разі його знищення. У разі знищення майна, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на це майно припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру.

Аналіз зазначених норми дає підстави дійти висновку про те, що умовами для припинення права власності на знищене нерухоме майно згідно вимог статі 349 ЦК Украйни, є наявність встановленого факту знищення майна, а також відповідної заяви власника майна про внесення змін до державного реєстру.

Документами, які підтверджують знищення майна, можуть бути матеріали технічної інвентаризації, що засвідчують факт знищення майна.

Такі висновки суду повністю узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 17 січня 2019 року у справі №708/254/18.

Матеріали технічної інвентаризації свідчать про те, що житловий будинок літ. «А-1», розташований за адресою: АДРЕСА_1 було знищено шляхом повного зносу.

В матеріалах справи відсутні будь-які відомості щодо звернення за життя власників зазначеного будинку в добровільному порядку до органу БТІ або органів державної реєстрації прав на нерухоме майно із заявою про внесення змін до державного реєстру прав на нерухоме майно у зв`язку зі знищенням вказаного житлового будинку. На даний час власники житлового будинку померли, що виключає можливість їх звернення до органів державної реєстрації прав на нерухоме майно з відповідною заявою.

Враховуючи викладене, оскільки сторонами надані достатні та належні докази, що засвідчують факт знищення житлового будинку літ. «А-1», розташований за адресою: АДРЕСА_1 , належного в рівних частинах ОСОБА_3 та ОСОБА_3 , які на даний час померли, що виключає можливість подання ними відповідної заяви до органів державної реєстрації прав на нерухоме майно, виходячи з вимог ст.ст. 346, 349 ЦК України, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги за основним позовом та за зустрічним позовом в частині припинення права власності на вказаний будинок.

Разом з тим, суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог за первісним позовом та за зустрічним позовом в частині скасування (анулювання) запису про право власності на будинок літ. «А-1», розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Так, ані позивачем за основним позовом, ані відповідачем за зустрічним позовом не надано жодних доказів щодо наявності такого запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, також сторонами не зазначені та в матеріалах справи відсутні відомості щодо ідентифікуючих ознак такого запису, зокрема номер запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, дата та час внесення такого запису, які відповідно до Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року № 1141, є ідентифікаторами об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Крім того, виходячи зі змісту вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» припинення права власності на майно є підставою для внесення відповідного запису в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, а тому суд вважає достатнім для ефективного захисту прав позивачів за основним та за зустрічним позовами задоволення позовних вимог в цій частині.

Щодо позовних вимог за первісним та зустрічними позовами в частині визнання права власності в порядку спадкування за законом, суд зазначає наступне.

При вирішенні спорів щодо спадкування права власності на нерухоме майно судам слід застосовувати редакцію закону, яка діяла на час виникнення права у самого спадкодавця та на час відкриття спадщини.

При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду.

Встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно.

При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України «Про власність», Законом України від 7 грудня 1990 року № 533-XII «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», Законом України від 25 грудня 1974 року «Про державний нотаріат», постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року та іншими нормативними актами.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

Підтвердженням належності жилого будинку (його частини) певній особі є запис в погосподарських книгах, ведення яких передбачалось наказами Центрального статистичного управління СРСР і було обов`язковим.

Тобто, записи у погосподарських книгах визнавалися актами органів влади (публічні акти), що підтверджують право приватної власності.

Виникнення права власності на жилі будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права чи від прийняття його до експлуатації.

Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 20 травня 2020 року у справі № 554/4404/13-ц (провадження №61-1343св19).

Так, судом встановлено, що наявності необхідного дозволу на будівництво, у період часу з 1965 року по 1988 року ОСОБА_3 та ОСОБА_3 , які у зазначений період часу перебували в зареєстрованому шлюбі, був зведений новий житловий будинок літ. «Б-1» загальною площею 103,10 кв.м., житловою площею - 60,70 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , який введено в експлуатацію, про що сторонами надані достатні докази, аднак право власності на даний житловий будинок не оформлено та не зареєстровано. На земельній ділянці за даною адресою станом на 03 січня 2019 року розташован: житловий будинок літ. «Б-1», загальною площею 103,10 кв.м., житловою площею - 60,70 кв.м., сараї літ. «Е», «Д», «И», погріб літ. «Вп», гараж літ. «В», вбиральня літ. «Г», навіс літ. «Ж», душ літ. «Ж», душ літ. «З», огорожа №1-3, колонка літ. «К».

Отже, з наданих сторонами доказів, судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_3 набули право власності на житловий будинок літ. «Б-1» загальною площею 103,10 кв.м., житловою площею - 60,70 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки вказаний будинок нажитий подружжям за час шлюбу, він є їх спільною сумісною власністю, при цьому їх частки у такій власності, виходячи з положень ст.ст. 22,28 Кодексу про шлюб та сім`ю України (який діяв на час набуття ними права власності на зазначений будинок), є рівними.

Як встановлено судом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 померли. Після їх смерті залишилось спадкове майно - житловий будинок літ. «Б-1» загальною площею 103,10 кв.м., житловою площею - 60,70 кв.м з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є дітьми померлих ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Відповідно до ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Частиною 3 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_3 шляхом звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у встановлений ст. 1270 ЦК України строк, ОСОБА_2 - у порядку ст. 1268 ЦК України, оскільки проживав та був зареєстрований у спірному житловому будинку як на день смерті батька так і на день смерті матері.

Отже, судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , будучи спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . у встановленому діючим на час відкриття спадщини законодавством порядку прийняли спадщину після смерті останніх. Судом в ході розгляд справи не встановлено наявності інших спадкоємців після смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Разом з тим, як вбачається зі змісту постанови державного нотаріуса Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області №1408/2-.31 від 17 квітня 2019 року та постанови приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Харківської області Шило І.В. від 12 квітня 2019 року, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 відмовлено у видачі на їх ім`я свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , оскільки право власності на спірний житловий будинок не зареєстровано.

Відповідно до ст. 67 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 1ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ізст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Оскільки судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , у встановленому діючим на час відкриття спадщини законодавством порядку прийняли спадщину після смерті останніх, оскільки ОСОБА_2 постійно проживав разом зі спадкоємцями на час відкриття спадщини, а ОСОБА_1 протягом встановленого строку звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після батьків, суд вважає ОСОБА_2 та ОСОБА_1 такими, що набули в порядку спадкування за законом після смерті батьків на житловий будинок літ. «Б-1» загальною площею 103,10 кв.м., житловою площею - 60,70 кв.м з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 . Виходячи зі змісту позовних вимог та рівності часток спадкоємців, суд вважає за можливе задовольнити первісні та зустрічні позовні в частині визнання права власності та визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності на житловий будинок літ. «Б-1» загальною площею 103,10 кв.м., житловою площею 60,70 кв.м. з відповідною частиною надвірних споруд та будівель, розташований за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 (по Ѕ частині за кожним).

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 3, 4, 12, 81,200, 206, 247, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності на житловий будинок, скасування державної реєстрації права власності та визнання права власності на частину житлового будинку в порядку спадкування за законом - задовольнити частково.

Припинити право власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на житловий будинок літ. «А-1», розташований за адресою: АДРЕСА_1 у зв`язку з його знищенням.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину житлового будинку літ. «Б-1» загальною площею 103,10 кв.м., житловою площею 60,70 кв.м. з відповідною частиною надвірних споруд та будівель, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права власності на житловий будинок, скасування державної реєстрації права власності та визнання права власності на частину житлового будинку в порядку спадкування за законом - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину житлового будинку літ. «Б-1» загальною площею 103,10 кв.м., житловою площею 60,70 кв.м. з відповідною частиною надвірних споруд та будівель, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_2 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи. Зазначений строк продовжується на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, з метою запобігання поширенню короновірусної хвороби (COVID-19).

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Харківський районний суд Харківської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_6 , виданий Харківським РВУМВС України в Харківській області 10 вересня 1996 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 , місце проживання: АДРЕСА_5 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_8 , виданий Харківським РВУМВС України в Харківській області 10 вересня 1996 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_9 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 .

Повне рішення складено 22 травня 2020 року.

Суддя Т.В. Бобко