ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/2088/20 Номер провадження 22-ц/814/1234/20Головуючий у 1-й інстанції Тімошенко Н.В. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Дорош А. І.

Суддів: Лобова О. А., Триголова В. М.

при секретарі: Ачкасовій О. Н.

учасники справи:

представник позивача -адвокат Сингаївська Т.С.

представник відповідача - адвокат Сліпченко Ю.А.

переглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 11 березня 2020 року, постановлену суддею Тімошенко Н.В., повний текст ухвали складено 11 березня 2020 року

та за апеляційною скаргою ліквідатора ФОП ОСОБА_2 - ОСОБА_3

на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 12 березня 2020 року, постановлену суддею Тімошенко Н.В., повний текст ухвали складено 12 березня 2020 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

10 березня 2020 року ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 20.12.2018 року між ТОВ «Бабич дизайн», в особі директора ОСОБА_1 , та ТОВ «НВП «Яциново-Слобідський кар`єр піску» в особі директора Бурлаки Г.М., був укладений договір підряду №201218 про виконання робіт з натурального каменю та інших видів робіт. 05.03.2019 року ОСОБА_1 , як фізична особа, отримав від ОСОБА_4 авансовий платіж відповідно вказаного договору підряду № 201218 від 20 грудня 2018 року по специфікації № 1 (вироби із натурального каменю, елементи фасаду, мармур та граніт) в сумі 300 тис. грн. Тому враховуючи той факт, що юридичні особи є самостійними учасниками цивільних відносин, вони наділяються цивільною правоздатністю і дієздатністю, отримання від фізичної особи ОСОБА_4 , авансового платежу відповідно до договору підряду № 201218 від 20 грудня 2018 року, укладеного між ТОВ «Бабич дизайн», в особі директора ОСОБА_1 , та ТОВ «НВП «Яциново-Слобідський кар`єр піску» у розмірі 300 тис. грн. фізичною особою ОСОБА_1 є безпідставно набутим майном, яке останній зобов`язаний повернути згідно статті 1212 ЦК України. На підтвердження факту передачі та отримання зазначеної грошової суми до позовної заяви додано письмову розписку, згідно якої фізична особа ОСОБА_1 отримав 05.03.2019 р. авансовий платіж у сумі 300 тис. грн. від ОСОБА_5 (а.с. 4).

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 11 березня 2020 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання (а.с. 16).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ,посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу про відкриття провадження скасувати та закрити провадження у справі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що підставою позовних вимог ОСОБА_4 є договір підряду №201218 про виконання робіт з натурального каменю та інших видів робіт від 20 грудня 2018 року, укладений між ТОВ «Бабич дизайн», в особі директора ОСОБА_1 , та ТОВ «Науково виробниче підприємство «Яциново-Слобідський кар`єр піску», в особі директора Бурлаки Г.М., засновником якого та кінцевим бенефіціарним власником є позивач ОСОБА_4 . Отже, даний спір виник із господарських правовідносин й підсудний господарському суду. Таким чином, Октябрським районним судом м. Полтави у порушення п.1 ч.1 ст. 186 ЦПК України відкрито провадження у справі, а не відмовлено у його відкритті.

12 березня 2020 року від позивача ОСОБА_4 до Октябрського районного суду м. Полтави надійшла заява про забезпечення позову (а.с. 18).

Заява мотивована тим, що не забезпечення позову по даній справі може ускладнити повернення безпідставно набутих ОСОБА_1 грошових коштів, оскільки на даний момент ОСОБА_1 має намір покинути територію України та переїхати на постійне місце проживання за кордон. З цією метою ОСОБА_1 продає все своє майно. Отже, за відсутності накладеного арешту на нежитлові приміщення, власником яких є ОСОБА_1 , воно за час розгляду даної справи судом може бути відповідачем відчужене, що унеможливить виконання рішення. Просила суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нежитлові будівлі загальною площею 2883,1 кв. м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 12 березня 2020 року, з урахуванням виправлених описок ухвалою суду від 12.03.2020 р., заяву ОСОБА_4 про забезпечення позову по цивільній справі за її позовом про стягнення заборгованості - задоволено (а.с. 29).

Накладено арешт на нежитлові приміщення загальною площею 2 883,1 кв. м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер нерухомого майна 0, номер об`єкта РПВП 16194366.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у подальшому.

В апеляційній скарзі ліквідатор ФОП ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала суду першої інстанції не містить жодних обґрунтувань та мотивів щодо необхідності застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, а містить лише формальне посилання, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у подальшому. Крім того, станом на дату винесення оскаржуваної ухвали щодо накладення арешту на нежитлові будівлі загальною площею 2883,1 кв. м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , вказаний об`єкт нерухомості не перебував у власності ОСОБА_1 . Законним власником цього майна з 11.05.2019 року є банкрут ОСОБА_2 .

Позивач ОСОБА_4 у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить її залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції про відкриття провадження у справі - без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу ліквідатора ФОП ОСОБА_2 позивач ОСОБА_4 просить її залишити без задоволення, ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 12 березня 2020 року про забезпечення позову - без змін.

Відповідно до ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами,встановленими для розгляду справив порядку спрощеного позовного провадження,з особливостями,встановленими цією главою.

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 11 березня 2020 року про відкриття провадження у справі підлягає закриттю, апеляційна скарга ліквідатора ФОП ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 10 березня 2020 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (а.с. 1-14).

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 11 березня 2020 року відкрито провадження у справі (а.с. 16).

Вказану ухвалу в апеляційному порядку оскаржив відповідач ОСОБА_1 , подавши апеляційну скаргу (а.с. 89-102), в якій зазначив, що не погоджується з ухвалою суду першої інстанції про відкриття провадження у справі у зв`язку з недотриманням правил підсудності, зазначає, що справа за позовом про стягнення заборгованості виникла із господарських правовідносин на підставі господарського правочину - договору підряду №201218 від 20.12.2018 р. та підсудна господарському суду, що відноситься до питання інстанційної юрисдикції.

Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15.01.2020 р. №460-IX, що набрав законної сили 08.02.2020 року, виключено з переліку ухвал, які оскаржуються окремо від рішення суду - ухвали про відкриття провадження у справі з порушенням правил підсудності (п. 8 ч. 1 статті 353 ЦПК України).

Згідно ч. 2 ст. 352 ЦПК України оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 353 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Частиною 1 ст. 353 ЦПК України не передбачено оскарження в апеляційному порядку окремо від рішення суду ухвали суду першої інстанції про відкриття провадження у справі з порушенням правил підсудності.

Зважаючи на те, що з 08 лютого 2020 року набули чинності зміни до ст. 353 ЦПК України в частині виключення п. 8 ч. 1 ст. 353 ЦПК України, в апеляційному порядку окремо від рішення суду не підлягають оскарженню ухвали про відкриття провадження у справі з порушенням правил підсудності, тому апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 11 березня 2020 року, яке було помилково відкрите апеляційним судом 15.04.2020 року, підлягає закриттю, а апеляційна скарга - поверненню ОСОБА_1 .

Крім цього, колегія суддів звертає увагу, що у разі, якщо справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, а спір, що виник, є спором, як вважає учасник справи, що підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, і ці обставини з`ясовано після відкриття провадження у справі, то учасник справи може подати до суду першої інстанції заяву про закриття провадження у справі з підстав того, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України), а не оскаржувати в апеляційному порядку ухвалу суду про відкриття провадження з цих підстав.

Апеляційний суд у складі колегії суддів приходить до висновку, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 11 березня 2020 року про відкриття провадження у справі - підлягає закриттю.

Перевіривши доводи апеляційної скарги ліквідатора ФОП ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 12 березня 2020 року про забезпечення позову, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених статтею 150 цього Кодексу, заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом вимог цивільного процесуального закону, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має пересвідчитися, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Відповідно до роз`яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» № 9 від 22 лютого 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлених обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення.

По справі вбачається, що позов пред`явлено фізичною особою ОСОБА_4 до фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів у розмірі 300 тис. грн. як безпідставно набутих у відповідності до вимог ст. 1212 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Таким чином, позивач на свій розсуд обрав спосіб захисту порушеного права у відповідності до норм ЦПК України.

Обгрунтовуючи заяву про забезпечення позову, позивач ОСОБА_4 вказала, що у випадку задоволення позову, то з відповідача буде стягнута сума грошових коштів. Якщо ці кошти не будуть добровільно сплачені відповідачем, рішення суду буде підлягати примусовому виконанню, у тому числі за рахунок належного відповідачу на праві приватної власності майна. За відсутності накладеного арешту на майно, воно під час розгляду даної справи судом може бути відповідачем відчужене, що унеможливить виконання рішення.

До заяви про забезпечення позову позивач подала Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон на відчуження реєстрів нерухомого майна станом на 05.03.2020 року, згідно якої ОСОБА_1 є власником нежитлової будівлі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер нерухомого майна 0, номер об`єкта РПВП 16194366 (а.с. 25-27).

Ліквідатор ФОП ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , оскаржуючи ухвалу суду першої інстанції, надав суду копії ухвали господарського суду Харківської області від 18 квітня 2019 року, рішення державного реєстратора виконавчого комітету Полтавської міської ради Андрущенко Я.С. № 46814494 від 11 .05.2019 року, копію Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон на відчуження реєстрів нерухомого майна від 27.03.2020 року на підтвердження того, що арештоване майно не є власністю відповідача у справі ОСОБА_1 .

Так, вбачається, що ухвалою господарського суду Харківської області від 18 квітня 2019 року, яка залишена без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 28.08.2019 року та постановою Верховного Суду від 22.10.2019 року, визнано недійсними результати аукціону, проведеного 27.03.2017 ТБ "Ресурс-Інформ+", з продажу майна банкрута, а саме: нежитлових будівель загальною площею 2883,1 кв. м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , які розташовані на земельній ділянці площею 2,9 га, кадастровий номер :00:014:0004, оформлені протоколом №1 від 27.03.2017. Визнано недійсним договір купівлі-продажу майна ФОП ОСОБА_2 , а саме: нежитлових будівель загальною площею 2883,1 кв. м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , які розташовані на земельній ділянці площею 2,9 га, кадастровий номер :00:014:0004, укладений 06.04.2017 між ліквідатором ФОП ОСОБА_2 арбітражним керуючим Беліковим О.П. та переможцем аукціону Бабичем Д.І., посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І. та зареєстрований в реєстрі за № 787. Визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно (нежитлові будівлі загальною площею 2883,1 кв. м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , які розташовані на земельній ділянці площею 2,9 га, кадастровий номер :00:014:0004, серія та номер: 1109, видане 20.04.2017, видавник: приватний нотаріус Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Воронкова О.А. Скасовано рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 34859972 від 20.04.2017 14:49:33, приватний нотаріус Воронкова Олена Анатоліївна, Полтавський районний нотаріальний округ, Полтавська обл., за ОСОБА_1 права власності на об`єкт нерухомого майна: нежитлові будівлі загальною площею 2883,1 кв. м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , які розташовані на земельній ділянці площею 2,9 га, кадастровий номер :00:014:0004, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 0, номер запису про право власності: 20061318. (а.с. 113-129).

Також надано ксерокопію рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_6 виконавчого комітету Полтавської міської ради Полтавської ради № 46814494 від 11 травня 2019 року, яким скасовано рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обмежень, індексний номер: 34859972 від 20.04.2017 14:49:33, приватний нотаріус Воронкова Олена Анатоліївна, Полтавський районний нотаріальний округ, Полтавська обл., та запис про право власності за номером 20061318 розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 0 (а.с. 130), проте згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон на відчуження реєстрів нерухомого майна станом на 27.03.2020 р. вказане рішення відсутнє та з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон на відчуження реєстрів нерухомого майна не вбачається, що власником нежитлових приміщень за адресою АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 (а.с. 131-135).

Таким чином, на підставі досліджених матеріалів справи, колегія суддів приходить до висновку, що постановляючи ухвалу про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з наданих позивачем доказів про наявність у відповідача ОСОБА_1 на праві приватної власності вказаного об`єкту нерухомості, відомостей про те, що цей об`єкт нерухомості належить іншій особі, суд першої інстанції не мав, тому прийшов до правомірного висновку про задоволення заяви позивача про забезпечення позову.

Згідно ч. 1 ст. 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Таким чином, відповідач ОСОБА_1 не позбавлений процесуальної можливості звернутися до суду першої інстанції з відповідною заявою про скасування заходів забезпечення позову та надати суду відповідні докази на підтвердження того, що вказаний об`єкт нерухомого майна належить не йому, а іншій особі, оскільки, порівнюючи надані по справі Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон на відчуження реєстрів нерухомого майна станом на 05.03.2020 р. (а.с. 25-28) та станом на 27.03.2020 (а.с.131-135), відомості у них суттєво відрізняються щодо вчинення відповідних номерів запису. У свою чергу позивач ОСОБА_4 не позбавлена можливості просити суд допустити заміну одного заходу забезпечення позову іншим.

Доводи апеляційної скарги ліквідатора ФОП ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про те, що законним власником об`єкта нерухомого майна: нежитлової будівлі загальною площею 2883,1 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка розташована на земельній ділянці площею 2,9 га, кадастровий номер :00:014:0004, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 0, номер запису про право власності: 20061318, є ОСОБА_2 , то вони не заслуговують на увагу, оскільки відсутні належні та допустимі докази цього. Згідно ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

З огляду на те, що ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд у складі колегії суддів не вбачає.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а ухвалу суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 11 березня 2020 року про відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - закрити.

Апеляційну скаргу ліквідатора ФОП ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 12 березня 2020 року (про забезпечення позову) - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 травня 2020 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов