Справа № 308/7538/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2020 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Деметрадзе Т.Р.,

секретаря судового засідання Ковач В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що не є біологічним батьком, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що не є біологічним батьком.

Позовні вимоги мотивує тим, що її син ОСОБА_3 , народився в м. Могилів, республіка Білорусь, про що було видано Свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 07 вересня 2017 року, про що в книзі реєстрації актів про народження здійснено запис № 2835, що видано відділом ЗАГС Могилівського міськвиконкому Республіки Білорусь.

З моменту вагітності та народження сина вона не перебувала в жодному зареєстрованому шлюбі. Біологічний батько сина не виявив бажання наполягав на тому, що він не хоче визнавати його своїм сином. Під час вагітності, у неї виникли відносини з ОСОБА_4 , з яким вона перебувала в приязних відносинах з 2006 року, та який запропонував моральну та матеріальну підтримку під час вагітності та пологів.

Вказує, що при оформленні в медичних закладах з приводу народження сина, відповідач наполіг на тому, щоб у Свідоцтві про народження та Свідоцтві про встановлення батьківства були записані його дані, а прізвище у сина було - ОСОБА_5 , а також по-батькові - ОСОБА_6 .

Зазначає, що на початку 2018 року, ними було прийнято рішення про виїзд до Сполучених Штатів Америки. При подачі та оформленні необхідних документів для отримання віз до США, нею було повідомлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не являється біологічним батьком сина ОСОБА_7 , а записаний у зв`язку з тим, що на час вагітності та народження, вони перебували у цивільному шлюбі.

Визнання того, що ОСОБА_2 не являється біологічним батьком ОСОБА_3 , дасть можливість отримати дозвіл на в`їзд на територію Сполучених Штатів Америки.

У зв`язку із вищенаведеним, просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що не являється біологічним батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач не скористалася правом на участь у судовому засіданні та в матеріалах справи міститься її заява, відповідно до якої вона просить розглянути справу у її відсутності та задоволити позов.

Відповідач також не з`явився у судове засідання та подав нотаріально посвідчену заяву, згідно якої вказав, що позовні вимоги визнає повністю.

Через неявку в судове засідання учасників справи, судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 народився в м. Могилів, республіка Білорусь, про що відділом ЗАГС Могилівського міськвиконкому Республіки Білорусь було видано Свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 07 вересня 2017 року, та в книзі реєстрації актів про народження здійснено запис № 2835.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 07 вересня 2017 року, батьками дитини записано ОСОБА_2 та ОСОБА_8 .

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 уклали шлюб 09.01.2019 року, який зареєстрували в Ужгородському міському відділі реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, про що зроблено відповідний актовий запис №11 та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2 від 09.01.2019 р. Після державної реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на ОСОБА_10 .

В позовній заяві вказано, що при оформленні в медичних закладах з приводу народження сина, вони з відповідачем не перебували у шлюбі та останній наполіг на тому, щоб у Свідоцтві про народження та Свідоцтві про встановлення батьківства були записані його дані, а прізвище у сина було - ОСОБА_5 , по-батькові - ОСОБА_6 .

Тобто, за діючим законодавством України походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі між собою, визначено за заявою матері та батька дитини відповідно ч. 1 ст. 126 СК України.

Відповідно до ст. 136 Сімейного Кодексу України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття.

Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст. 136 СК України), - шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини.

Системний аналіз вищевказаних положень законодавства дає можливість дійти висновку про те, що звернутися із позовною заявою до суду про оспорення батьківства може особа, яка записана батьком дитини, шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини. Тобто, позов про визнання особи такою, що не є біологічним батьком не є належним способом захисту права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду.

У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Так, відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є зокрема принцип диспозитивності, який відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Із змісту ч. 2 ст. 5 ЦПК України вбачається, що суд відповідно до викладеної в позові вимоги може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону лише у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду.

З наведеного вище вбачається, що суд позбавлений за своїм розсудом визначати інший спосіб захисту права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, якщо законом чи договором передбачено інший спосіб захисту, ніж той, який особа обрала при зверненні до суду.

Невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Таким чином, оскільки такий спосіб захисту, з яким позивач звернулася до суду, не передбачений цивільно-процесуальним законодавством України, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі відмови у задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст.12, 13, 76-81, 89, 127, 141, 263-265, 273, 279, 354, 355 ЦПК України, ст. 126, 136 Сімейного кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що не є біологічним батьком залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Суддя Т.Р. Деметрадзе