325/136/20
Рішення

Іменем України

(заочне)

05.05.2020 року Приазовський районний суд Запорізької області

у складі:

головуючого судді : Апалькової О.М.,

при секретарі : Цукановій Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника адвоката Ковальова Дмитра Валерійовича до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя,

Встановив :

В січні 2019 року до Приазовського районного суду Запорізької області надійшов позов ОСОБА_1 в особі представника адвоката Ковальова Дмитра Валерійовича до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя.

Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивовані тим, що вона є спадкоємицею першої черги за законом після померлого ОСОБА_5 . За життя спадкодавець та її чоловік ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з нею за сумісні кошти набули житловий будинок по АДРЕСА_1 з відповідними господарськими будівлями та спорудами. Право власності на вказаний будинок було зареєстровано за чоловіком ОСОБА_5 , а оскільки вона перебувала з ним у шлюбі з 26.09.1990 року до дня його смерті, то зазначений будинок належав їм на праві спільної сумісної власності. Виходячи з принципу рівності часток у праві спільної сумісної власності подружжя, її ідеальна частка на спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами складає 1/2.

Тому просила суд поділити майно, що є об`єктом спільної сумісної власності її та померлого ОСОБА_5 ,та визнати за нею право власності на 1/2 ідеальну частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , що складається з: А-1-житловий будинок шлакоблок, обкладений цеглою; Б-1-сарай; В-1-сарай; у-вбиральня; д- душова; №1-огорожа.

Позивачка ОСОБА_1 у судове засідання не прибула, будучи належним чином сповіщеною про день, час та місце розгляду справи, про що свідчить зворотна розписка (а.с.82).

Представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Ковальов Д.В. у судове засідання не прибув, будучи належним чином сповіщеним про день, час і місце розгляду справи, надавши заяву про розгляд справи без його участі та без участі позивачки, на задоволенні позову наполягає, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с.85).

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не прибула, будучи належним чином сповіщеною про день, час і місце розгляду справи, про що свідчить зворотна розписка (а.с.83).

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не прибув,будучи належним чином сповіщеним про день, час і місце розгляду справи, про що свідчать зворотні розписки (а.с.80-81).

Відповідачка ОСОБА_4 в судове засідання не прибула,будучи належним чином сповіщеною про день, час і місце розгляду справи, про що свідчить зворотна розписка (а.с.84).

Зі згоди представника позивачки в особі адвоката Ковальова Д.В. суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

З`ясувавши позицію представника позивачки, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що з 26.09.1990 року ОСОБА_1 знаходилась в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 , про що зроблений відповідний актовий запис за № 61 від 26.09.1990 року відділом РАГС Приазовського райвиконкому Запорізької області, по час його смерті ( а.с.8).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що зроблений відповідний актовий запис № 97 від 17.09.2019 року Приазовським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.9).

ОСОБА_5 є власником житлового будинку по АДРЕСА_1 згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок від 29.05.2001 року, яке видане на підставі рішення Приазовської селищної ради від 15.05.2001 року, №116 (а.с.14).

Згідно інвентарного обліку КП «Нерухомість-П» ( а.с.11) житловий будинок АДРЕСА_1 належить ОСОБА_5 згідно свідоцтва про право власності від 29.05.2001.

Сторонами не оспорюється той факт, що з 1990 року подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_5 сумісно за спільні кошти набули домоволодіння з господарчими спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. ст. 60, 70 СК України( чинного з 1 січня 2004 року) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз`яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (п. 22). Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох (п. 23). До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу (п. 24).

Оскільки вимоги щодо реального поділу спільного майна подружжя позивачка за позовом не заявляє, а заявляє вимоги тільки про визначення ідеальних часток, то враховуючи положення ст. 13 ЦПК України щодо розгляду справи в межах заявлених позивачкою вимог, та виходячи з рівності часток (ч. 1 ст. 70 СК України), суд визначає ідеальні частки сторін по справі у цьому майні по 1/2 частини за кожним із подружжя.

Аналогічне положення закону було закріплено й у ст. 22 КпШС України, який діяв до 1 січня 2004 року, але був чинний на час набуття спірного майна.

Згідно п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 4 від 24.06.1983 року «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» при встановленні в справі про поділ спадщини, що до її складу включено майно, придбане спадкодавцем у шлюбі разом з тим з подружжя, хто пережив іншого, суд визначає частку останнього у спільній власності і майно, що на неї припадає, за правилами статей 28, 29 КпШС і виключає його з того, що підлягає поділу між спадкоємцями. Якщо до складу спадщини включено не все майно, придбане у шлюбі, питання про визначення розміру частки дружини, що пережив іншого, вирішується з урахуванням частини майна, яке залишилося у нього.

Відповідно до ст. 22 КпШС України, що діяв до 2004 року майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Відповідно до ч.1 ст.28 КпШС України у разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Згідно ч.2 ст.29 КпСШ України поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу.

Отже, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки спірні правовідносини випливають з права учасника спільної сумісної власності на виділення частки у спільному майні, при цьому частки кожного з співвласників у праві спільної сумісної власності вважаються рівними.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4,7,12,13,263-265,268 ЦПК України, суд,-

Вирішив:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на майно, що є об`єктом спільної сумісної власності її та померлого ОСОБА_5 , а саме на 1/2 ідеальну частку житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідними господарськими будівлями і спорудами, що складається з: А-1-житловий будинок шлакоблок, обкладений цеглою; Б-1-сарай; В-1-сарай; у-вбиральня; д- душова; №1-огорожа.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Приазовський районний суд Запорізької області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Вказані строки продовжуються на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби.

Суддя: О.М.Апалькова