465/2563/20
2-з/465/62/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.05.2020 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова,

в складі:

головуючого судді Ванівського Ю.М.

за участі секретаря Школьнікової К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву про забезпечення позову ОСОБА_1 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, про визначення місця проживання дитини,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, шляхом встановити час для побачення з дитиною ОСОБА_1 .

Заяву мотивує тим, що на даний час донька проживає з мамою по АДРЕСА_1 , а ОСОБА_1 проживає по АДРЕСА_2 .

ОСОБА_2 не дозволяє заявнику бачитись з дитиною.

Судове провадження про визначення місця проживання моєї дитини триватиме певний час. Зважаючи те, що дитині лише 5 років, на її психологічно-емоційний стан, який в силу її віку змінюється в залежності від людей, що з нею перебувають та обставин навколо, то відсутність в житті дитини спілкування з батьком може призвести до втрати в дитини її емоційного зв`язку зі позивачем, як батьком, послаблення її прихильності до нього та бажання спілкуватись.

В силу малого віку дитини, заявник не можу контактувати з нею через електронні засоби зв`язку чи через телефон.

Якщо не визначити порядок побачення з дитиною: це може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду про визначення місця проживання дитини, адже для такої малої дитини буде психологічно та емоційно важко після тривалого часу не контактування з батьком та проживати з ним.

Певним чинником який визначає можливість побачення з дитиною є графік роботи ОСОБА_1 .

На підставі вищевикладеного, просить заяву задоволити.

За змістом ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Розглянувши заяву про забезпечення позову, вивчивши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку про таке.

За правилами ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Питання щодо забезпечення позову може вирішуватися судом на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, обґрунтування виду забезпечення позову, який належить застосувати. Відповідно до змісту ч. 3 ст. 152 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути спів мірними із заявленими вимогами.

Суд може застосувати кілька видів заходів забезпечення позову, перелік яких визначений частиною 2 статті 150 цього Кодексу, а також іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 9 цієї частини.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом присудження реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вживати негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Судом встановлено, що на розгляді Франківського районного суду м. Львова знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, про визначення місця проживання дитини.

Правилами ст. 19 СК України, у випадках, передбачених цим кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду. Звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду. У разі звернення з позовом до суду орган опіки та піклування припиняє розгляд поданої йому заяви.

Судом встановлено, що між сторонами у справі є спір щодо визначення місця проживання їх спільної малолітньої дитини.

За правилами ст. 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У п. 1 ст. 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Принцип 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року № 1385, проголошує, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Правилами ст. 150 ЦПК України визначено такий вид забезпечення позову, як встановлення обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин.

При вирішенні заяви про забезпечення позову, суд приймає до уваги, що малолітня дитина буде підтримувати зв`язок з матір`ю та перебувати у звичних для неї умовах, у той же час не будуть порушуватися права батька на спілкування з дитиною і перебування дитини з батьком не буде завдавати дитині страждань, оскільки дитина періодично також перебуватиме у батька.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що право на доступ до суду повинно бути реальним та ефективним.

Зокрема, ЄСПЛ зазначав: «Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна держава-учасниця Конвенції має право встановлювати правила судової процедури, в тому числі і процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити, щоб судовий процес перетворився в безладний рух. Разом з тим, не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимогам, так як доступ до правосуддя повинен бути не тільки фактичним, а й реальним» (рішення ЄСПЛ у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

У справі «Беллет проти Франції» ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, повинен бути достатнім для забезпечення права

людини на суд, враховуючи принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для

того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання в його права».

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Вивчивши заяву про забезпечення позову, враховуючи принципи здійснення цивільного судочинства, співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, суд приходить до висновку про обґрунтованість наведених у ній доводів, оскільки вбачаються достатні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим у подальшому виконання рішення суду, а відтак заява позивача про забезпечення позову підлягає задоволенню.

Крім того, суд бере до уваги графік роботи заявника, з метою встановлення можливості бачення батька з дитино.

Станом на час розгляду судом заяви про забезпечення позову у суду відсутні підстави вважати, що існують обставини, з якими законодавець встановив обов`язок суду на застосування зустрічного забезпечення, згідно з частиною 3 статті 154 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 149 150, 153, 154, 157 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

заяву ОСОБА_1 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, про визначення місця проживання дитини, - задовольнити.

Визначити наступний спосіб участі ОСОБА_1 у вихованні доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :

встановити час для побачення з дитиною ОСОБА_1 в такому порядку:

впродовж трьох тижнів кожного місяця підряд побачення відбувається двічі на тиждень:

початок побачення в робочий день (встановлений законодавством): в день завершення добової робочої зміни ОСОБА_1 о 17.45 год (про що ОСОБА_1 повідомляє ОСОБА_4 за одну добу до завершення робочої зміни), тобто після закінчення перебування дитини в дошкільному навчальному закладі ОСОБА_1 забезпечує забирання дитини з дошкільного навчального закладу;

Час закінчення побачення о 9й годині другої доби ОСОБА_5 супроводжує дитину до місця перебування в дошкільному навчальному закладі, а ОСОБА_2 забезпечує забирання дитини з дошкільного навчального закладу після завершення перебування в ньому;

початок побачення у неробочий та святковий день (встановлений законодавством):

о 10.00 годині в день завершення добової робочої зміни ОСОБА_1 у такий неробочий та святковий день (встановлений законодавством), про що ОСОБА_1 повідомляє ОСОБА_4 за одну добу до завершення робочої зміни та забезпечує забирання дитини з місця її проживання.

Час закінчення побачення: о 20й годині другої доби ОСОБА_5 супроводжує дитину до місця її проживання передаючи її Матері ОСОБА_2 ;

впродовж одного тижня на місяць побачення з дитиною відбувається один раз на тиждень в такому ж порядку, як описаний у вище вказаних абзацах;

- спільний щорічний відпочинок з дитиною влітку ОСОБА_1 2020 та 2021 року протягом 15 календарних днів, з обов`язковим здійсненням супроводу дитини з місця її проживання на побачення та повернення дитини до місця її проживання. Про початок відпочинку ОСОБА_1 повідомляє ОСОБА_2 за 14 днів до його початку.

- у разі хвороби дитини та перебування її на стаціонарному лікуванні в стаціонарному закладі час побачення з дитиною є такий як у неробочий та святковий день (встановлений законодавством), але безпосередньо у лікувальному закладі де перебуває дитина;

- у разі хвороби дитини та забезпечення лікування дитини в місці її проживання: час побачення з дитиною відбуватиметься тричі на тиждень по 4 години безпосередньо у місці проживання дитини з врахуванням обмежень встановлених лікарем, якщо такі будуть. Про це ОСОБА_1 повідомлятиме ОСОБА_2

- зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 в реалізації визначеного у попередніх абзацах способу участі у вихованні дитини, не перешкоджати побаченням з дитиною, уникати під час побачень дій, які здатні зробити ці побачення напруженими через особисті стосунки між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 .

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Строк пред`явлення ухвали до виконання протягом трьох років.

Копію ухвали суду для виконання направити до відповідних компетентних органів.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Боржник: ОСОБА_2 , іпн НОМЕР_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 ;

Стягувач: ОСОБА_1 , ІПН: НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя Ванівський Ю. М.