ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/2705/19Головуючий у 1-й інстанції Вийванко О.М.
Провадження № 22-ц/817/429/20 Доповідач - Ткач З.Є.
Категорія - 308010000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2020 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Ткач З.Є.

суддів: Ходоровський М. В., Шевчук Г. М.,

за участю секретаря Костів Х.Ю.,

з участю ОСОБА_1 та її представника адвоката Худої І.Р.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/2705/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 січня 2020 року, ухваленого суддею Вийванко О.М., повний текст рішення складено 31 січня 2020 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

В січні 2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що між нею та відповідачем по справі було укладено шлюб, який рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 листопада 2018 року розірвано.

Під час перебуванням сторін у шлюбі, ними було придбано дану квартиру АДРЕСА_1 , яка зареєстрована за відповідачем.

Враховуючи те, що нерухомість куплена сторонами у шлюбі, то вона є спільною сумісною власністю подружжя.

Однак, відповідач чинить перешкоди у користуванні даним майном.

У зв`язку з цим позивачка ОСОБА_1 просить задовольнити позовні вимоги та усунути перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , шляхом вселення в дану квартиру.

В ході розгляду справи ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою, з наступними змінами, до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що згідно висновку експерта за результатами проведення будівельно-технічної експертизи №565/19-22 від 04.10.2019 року поділ квартири АДРЕСА_1 в натурі на дві окремі рівноцінні ізольовані житлові квартири у відповідності до вимог нормативних документів є неможливим.

Взявши до уваги вказані обставини, просить суд здійснити поділ спільного майна подружжя, шляхом виділення йому 1/2 ідеальної частки квартири АДРЕСА_1 та ОСОБА_1 1/2 ідеальної частки квартири АДРЕСА_1 .

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 січня 2020 року вирішено:

«Задовольнити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , шляхом вселення ОСОБА_1 до належної їй на праві власності квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок).

Задовольнити зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

В порядку поділу спільного сумісного майна, визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 , та визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір в розмірі 4 032,20 грн. (чотири тисячі тридцять дві гривні 20 копійок).».

Не погодившись із даним рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду в частині усунення перешкод у користуванні квартирою скасувати та постановити нове, яким відмовити у задоволенні даної позовної вимоги.

Вказав, що після набрання рішенням законної сили відбудеться вселення відповідачки до квартири АДРЕСА_1 . Проте, порядок використання майна не визначено ні домовленістю між сторонами, ні рішенням суду. В результаті чого виникнуть спори відносно спільного проживання у квартирі, розподілу витрат на її облаштування та утримання, оплату комунальних послуг.

Наголосив на тому, що судом першої інстанції не було взято до уваги факт надання ОСОБА_1 коштів на ремонт квартири. Зазначив, що додані фотознімки житла підтверджують лише початок будівельних робіт (облицювання стін та встановлення сантехніки у ванній кімнаті) і не посвідчують завершення ремонту.

Також вказав, що вселення позивачки в однокімнатну квартиру буде суперечити моральним засадам суспільства, оскільки на даний час позивач перебуває в зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження відповідачці ОСОБА_1 було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Однак, відзив на апеляційну скаргу не надійшов. Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивачки за первісним позовом апеляційної скарги не визнав, посилаючись на законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Враховуючи те, що висновки суду щодо вирішення судом позовних вимог щодо поділу майна подружжя заявником не оспорюються, відтак відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Судом установлено наступні обставини, які не заперечувались сторонами.

Встановлено, що 25 жовтня 2007 року сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який 28 листопада 2018 року було розірвано, про що свідчить рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28.11.2018 р. справа № 607/17313/18.

Під час перебування сторін у шлюбі, ними було придбано квартиру АДРЕСА_1 , про що свідчать відомості з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, де власником вказаного майна є відповідач ОСОБА_2 .

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що права та інтереси позивачки були порушенні відповідачем, тому вони підлягають захисту судом шляхом усунення перешкоди ОСОБА_1 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , шляхом вселення позивачки до належної їй на праві власності квартири.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду виходячи з такого.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст.ст.15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст.ст.317, 319 ЦК України власнику належать права володіння, користування розпоряджання своїм майном на власний розсуд. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ч.2 ст.319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 визначено, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належать (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Згідно ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР передбачено право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

В постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16 Верховний Суд України зазначив, що згідно з положеннями ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача.

При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.

Таким чином, вказані вище норми права та встановлені в справі обставини дають підстави вважати, що позивачка, як співвласник житлового приміщення, має право вимагати усунення перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , набутою під час перебування у шлюбі з відповідачем.

Звертаючись із позовом, ОСОБА_1 посилалась на те, що відповідач змінив замки від вхідних дверей та чинять їй перешкоди у користуванні нерухомим майном.

На підтвердження вказаних обставин позивачка надала суду відповідь Головного управління Національної поліції в Тернопільській області №Б-заз від 30 січня 2019 року, зі змісту якої вбачається, що 18 грудня 2018 року у Тернопільський ВП надійшло повідомлення ОСОБА_1 про те, що її чоловік без відома останньої замінив замок у вхідних дверях їх спільної квартири, у зв`язку з цим не може потрапити в помешкання. Також у відповіді значиться, що 06 грудня 2018 року у Тернопільський ВП надійшла заява ОСОБА_1 , яка цього ж дня була зареєстрована в ЄО відділу поліції за №40908.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідачем не було надано належних доказів на спростування вказаних обставин.

Безпідставними є твердження ОСОБА_2 , що судом першої інстанції було залишено поза увагою факт завершення ремонту у житлі після розірвання шлюбу з позивачкою, так як ОСОБА_1 теж є повноправним власником даного майна, враховуючи те, що воно придбано у шлюбі.

Варто зазначити, що згідно ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/97ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», - кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Тому твердження відповідача про виконання позивачкою лише частини ремонтних робіт у квартирі, ніяким чином не впливають на правомочність власниці користуватись належним їй майном.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що рішенням суду не встановлено порядок спільного користування квартирою, а домовитись між собою сторони не в змозі, оскільки дане питання стосується окремого способу захисту, який не був заявлений учасниками справи.

Враховуючи те, що позивачці вчиняються перешкоди у користуванні майном, власником якого вона є, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, задовольнивши позовні вимоги ОСОБА_1 .

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного та враховуючи, що апеляційна скарга не містить інших доводів щодо незаконності рішення суду в частині усунення перешкод в користуванні власністю, що було б підставою для його скасування, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Підстави для зміни та розподілу судових витрат судом апеляційної інстанції не встановлено.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, судові витрати, пов`язані з розглядом справи судом апеляційної інстанції компенсації не підлягають.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 383 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 січня 2020 року залишити без зміни.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 23 червня 2020 року.

Головуючий: Ткач З.Є.

Судді: Ходоровський М.В.

Шевчук Г.М.