КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2020 року м. Київ

Унікальний номер справи № 754/8490/19

Апеляційне провадження 22-ц/824/5352/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Махлай Л.Д.,

суддів Кравець В.А., Мазурик О.Ф.

сторони

позивач Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», подану через представника Крилову Олену Леонідівну, на заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 11 грудня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Саламон О.Б., у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

у червні 2019 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути заборгованість за кредитним договором у сумі 125 675,48 грн.

В обґрунтування позову зазначало, що з метою отримання банківських послуг, ОСОБА_1 підписала заяву № б/н від 14.12.2012, згідно з якою отримала кредит у сумі 6 200 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок під 30 % річних за користування кредитом. Проте свої зобов`язання за договором не виконує, внаслідок чого утворилася заборгованість станом на 30.04.2019 у сумі 383 345,42 грн, з яких тіло кредиту - 5 962,45 грн, відсотки за користування кредитом - 371 802,97 грн, пеня та комісія - 5 580 грн.

Вказуючи на те, що позивач на свій розсуд може вимагати повернення лише частини заборгованості, просив стягнути заборгованість по тілу кредиту у сумі 5 962,45 грн та заборгованість по сплаті процентів у сумі 119 713,03 грн.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 11.12.2019 позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 3 233,30 грн. В решті позову відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» через представника подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду в частині відмови у стягненні відсотків і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в цій частині. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, вважає, що встановивши, що банк надав кредит, а відповідач його не повернула, суд не мав жодних підстав для відмови у стягненні відсотків по кредиту та допустив грубе порушення норм банківського кредитування, що наносить істотну шкоду усім споживачам банківських послуг. Суд не врахував, що відповідач погодилася з умовами договору, який є публічним та знала про нарахування процентів, оскільки тривалий час користувалася кредитною карткою. Суд безпідставно зарахував суми, сплачені як проценти, в рахунок погашення тіла кредиту. Важливою ознакою кредитної операції є те, що вона надається за рахунок залучених грошових коштів. Судом не враховано положення ст. 1048, 1054 ЦК України та ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність». Вважає, що ними надані достатні докази для задоволення позову в частині стягнення відсотків та суд безпідставно послався на висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17, оскільки у даній справі відповідач не оспорювала умови договору.Судом не враховано останні правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 18.12.2019 у справі № 205/2825.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомленням учасників справи.

Враховуючи ціну позову, а також ту обставину, що позивач, у позовній заяві зазначив про розгляд справи у його відсутності, колегія суддів відхиляє клопотання позивача про розгляд апеляційної скарги з викликом сторін.

Судом першої інстанції встановлено, що 14.12.2012 відповідачкою підписано анкету-заяву, у якій вказано, що ця заява, разом з пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Анкета-заява не містить відомостей про те, який кредитний ліміт встановлений, з якою відсотковою ставкою, розміром штрафів чи пені.

Згідно з довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, старт карткового рахунку відповідачки розпочався 14.12.2012, а саме в день підписання вказаної анкети-заяви, та станом на 14.12.2012 останній встановлено кредитний ліміт в розмірі 6 200 грн.

Згідно з довідкою АТ КБ «ПриватБанк» відповідачці видано картку строком дії до вересня 2016 р.

Позивачем надано виписку по рахунку, яка підтверджує факт користування відповідачкою кредитними коштами. Згідно з даною випискою по картці відповідачка використала кошти в розмірі 13 647 грн, а внесла на рахунок позивача 10 413, 70 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення відсотків за користування кредитом, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів укладення з відповідачкою кредитного договору на тих умовах, на яких позивачем проведено нарахування відсотків. Стягуючи суму заборгованості по тілу кредиту суд виходив з даних виписки по рахунку відповідачки щодо суми отриманих та повернутих кредитних коштів

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

У відповідності до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати кредит позичальнику в розмірі й на умовах передбачених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити відсотки. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу; інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Позивачем на підтвердження позовних вимог надано копію заяви - анкети про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (далі Умови) та виписку по рахунку ОСОБА_1 за період з 14.12.2012 по 21.10.2019.

Суд першої інстанції, оцінюючи надані позивачем докази в їх сукупності, дійшов правильних висновків про те, що позивачем не доведено, які саме умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і які саме тарифи і умови кредитування мали на увазі сторони, підписуючи анкету-заяву, та відповідно, які брала на себе зобов`язання відповідач зі сплати процентів за користування кредитними коштами, винагороди та неустойки у разі порушення зобов`язання з повернення кредиту.

Умови і Правила надання банківських послуг в ПриватБанку відповідачкою не підписані, а матеріали справи не містять підтвердження, що саме з цими Умовами відповідач була ознайомлена і погодилася з ними, підписуючи анкету - заяву.

Сам по собі розрахунок заборгованості без надання доказів про те, які саме умови договору були узгоджені сторонами не є підтвердженням наявності заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі, визначеному позивачем.

Так, згідно з цими розрахунками проценти за користування кредитними коштами у період з 14.12.2012 по 30.04.2019 складають 30 %, 34,80 % та 43,20 %.

Про те, що позичальник була обізнана при укладенні договору про такий розмір процентів будь - яких доказів не надано.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 ЦК України однією із засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Оскільки позивач не надав доказів про те, що відповідач на час підписання анкети - заяви достовірно знала про розмір процентів за користування кредитом, висновки суду про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині є правильними. Колегія суддів звертає також увагу на те, що розмір нарахованих позивачем процентів за користування кредитом більше ніж у шістдесят два рази перевищує суму кредиту.

Висновки суду першої інстанції відповідають висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17.

Спір, у справі № 342/180/17 виник з одних і тих же правовідносин, а тому доводи апелянта про неможливість застосування до спірних правовідносин правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 03.07.2019 колегія суддів вважає безпідставними.

Доводи апеляційної скарги про те, що оскільки відповідач не оскаржувала укладення кредитного договору та не спростовувала розрахунок заборгованості, який доданий до позовної заяви, то суд мав задовольнити позов і в частині стягнення процентів за користування кредитом, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню обставини, які визнаються учасниками справи. В усіх інших випадках сторони мають довести ті обставини, на які посилаються. Відтак відсутність відзиву на позовну заяву не свідчить про те, що відповідач визнала обставини, на які посилається позивач. І тому саме позивач мав надати у встановленому законом порядку докази на підтвердження позовних вимог. Для проведення розрахунку процентів за користування кредитом є необхідним надання доказів про те, який розмір процентів сторони договору узгодили. За відсутності доказів про те, на яких умовах надавалися кредитні кошти, які штрафні санкції мали застосовуватися у разі невиконання умов договору ні суд, ні експерт, ні будь хто інших не в змозі провести відповідні розрахунки. Відтак доводи апелянта про те, що суд виступив «адвокатом» відповідача не заслуговують на увагу.

За доводами апеляційної скарги, якщо відповідач не надав заперечень, то автоматично суд має задовольнити будь - які вимоги позивача, навіть, якщо на підтвердження таких вимог не надано доказів. Проте, такі твердження суперечать завданню цивільного судочинства та не мають нічого спільного із законністю судового рішення та диспозитивністю цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір встановлюється на рівні облікової ставки Національного банку України.

Оскільки у договорі не визначений розмір процентної ставки за користування кредитними коштами право на отримання таких процентів може виникати лише за правилами ст. 1048 ЦК України. Проте таких позовних вимог позивач не заявляв та відповідного розрахунку не надавав.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 та ч. 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відтак доводи апеляційної скарги про необхідність стягнення процентів на підставі ст. 1048 ЦК України суперечать положенням ч. 1 ст. 12 ЦПК України, оскільки таких вимог у суді першої інстанції не заявлено.

Колегія суддів вважає доводи апелянта про те, що рішення суду суперечить ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» безпідставними, оскільки саме на позивачеві лежить обов`язок викласти умови договору такими, щоб вони були зрозумілими для споживача та надати споживачеві повний розрахунок сукупної вартості кредиту. До того ж, як зазначалося вище позивач не позбавлений права заявити вимоги про стягнення процентів за користування кредитними коштами за ст. 1048 ЦК України.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про стягнення відсотків за користування кредитом є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Рішення суду в частині задоволення позову про стягнення заборгованості по тілу кредиту у сумі 3 233,30 грн не оскаржується, а відтак у апеляційному порядку не перевіряється.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 11 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Постанова складена 12.05.2020.

Головуючий Л. Д. Махлай

Судді В. А. Кравець

О. Ф. Мазурик