Справа № 236/363/20
05 травня 2020 року Краснолиманський міський суд Донецької області в складі:
головуючого судді - Бєлоусова А.Є.,
при секретарі - Колесник О.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лиман Донецької області за відсутності учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
27 січня 2020 року до Краснолиманського міського суду Донецької областінадійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням (а.с. 1-2).
Ухвалою судді від 27 лютого 2020 року до участі у розгляді справи залучені як треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 27-28).
Позивачка ОСОБА_1 , належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, для участі в судовому засіданні не прибула, надала заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримала повністю, не заперечує проти заочного розгляду справи у разі неявки відповідача в судове засідання (а.с. 35).
Відповідач ОСОБА_4 , треті особі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи (а.с. 41, 42), для участі в судовому засіданні не прибули, про причини неявки суд не повідомили, клопотання про розгляд справи без їх участі не надали. Відповідачем не надано відзиву на позов; третіми особами не надано письмових пояснень з приводу позовних вимог.
Ухвалою суду від 23 березня 2020 року прийнято рішення про проведення заочного розгляду справи (а.с. 37-38).
На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 19 липня 2005 року, посвідченого державним нотаріусом Краснолиманської державної нотаріальної контори Донецької області Семеновою І.М., реєстраційний № 2942 (а.с. 7-8), є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів від 19 липня 2005 року та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно Комунального підприємства "Бюро технічної інвентаризації" м. Слов"янськ № 9603527 від 18 січня 2006 року (а.с. 9, 10).
Згідно з довідкою від 16 січня 2020 року № 293, виданою відділом надання адміністративних послуг виконавчого комітету Лиманської міської ради Донецької області, станом на 16 січня 2020 року у житловому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , окрім позивачки ОСОБА_1 зареєстровані також відповідач: ОСОБА_4 (з 27 серпня 2010 року), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (з 13 серпня 2019 року) (а.с. 11).
Відповідач ОСОБА_4 за вказаною адресою з серпня 2015 року не мешкає, не користується житлом, не зберігає у будинку належне йому майно, про що 20 липня 2019 року був складений органом місцевого самоврядування відповідний акт (а.с. 12). Відповідач фактично змінив місце проживання, однак дотепер не припинив попередньої своєї реєстрації згідно із законодавством України.
Позивач здійснює виконання обов`язків щодо утримання зазначеного будинку в належному стані, виконує інші обов`язки, пов`язані з використанням нерухомості.
Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Ст. 41 Конституції України проголошує право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
При цьому право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.
Непорушність права власності проголошена і в низці міжнародних документів (ст. 17 Загальної декларації прав людини (ООН,10.12.1948),ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950).
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Нормами ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них (ст. 379 ЦК України).
Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Поважними причинами відсутності члена сім`ї понад один рік може бути строкова служба в армії, навчання, лікування, тривалі відрядження тощо.
Вимогами ст. 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
Як зазначено в ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Як вбачається із досліджених судом письмових доказів, позивачка є власницею житлового будинку АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 19 липня 2005 року, посвідченого державним нотаріусом Краснолиманської державної нотаріальної контори Донецької області Семеновою І.М., реєстраційний № 2942, що підтверджується витягом про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів від 19 липня 2005 року та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно Комунального підприємства "Бюро технічної інвентаризації" м. Слов"янськ № 9603527 від 18 січня 2006 року. Відповідач вже близько п`яти років відсутній за адресою реєстрації. Власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
З огляду на викладене, суд вважає вимоги позивача щодо визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, обґрунтованими і приходить до висновку про необхідність задоволення таких вимог.
Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов`язані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи.
Керуючись ст. 317,319,383,391,405 ЦК України, ст. 4,13,18,76-83, 141, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 ), який належить ОСОБА_1 і, ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 19 липня 2005 року.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через Краснолиманський міський суд Донецької області до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Згідно із п/п. 15.5) п.15 розд. XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції Закону України від 03.10.2017 року № 2147-VIII) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення повинно бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Згідно із п. 3 розд. XII «Прикінцеві положення» ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Текст рішення виготовлено 05 травня 2020 року.

Суддя -