РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2020 року м. Волноваха

Волноваський районний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Мохова Є.І.,

за участю секретаря судового засідання Бридня О.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у спрощенному провадженні у залі суду м. Волновахи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , за участю представника позивача адвоката Гришко І.І., до Товариства з обмеженою відповідальністю «Український дистрибуційний центр», Приватного акціонерного товариства «Компанія Райз» про поновлення на роботі та стягнення компенсації за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

22 серпня 2018 року до Волноваського районного суду Донецької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 (Позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Український дистрибуційний центр» (Відповідач 1), Приватного акціонерного товариства «Компанія Райз» (Відповідач 2) про поновлення на роботі та стягнення компенсації за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що 21.05.2009 його було прийнято на роботу до Відповідача 2 на посаду сервісного інженера 2-ї категорії Донецької філії, згідно з наказом №288к від 21.05.2009. Наказом № 437/2к від 03.08.2009 Позивача переведено на посаду менеджеру з продажу запасних частин Донецької філії на цьому ж підприємстві. Наказом № 62 від 01.10.2012 назву посади Позивача змінено на «Менеджер зі збуту». На вказаній посаді Позивач працював до 04.04.2018. Листом за вих. № 9-4 від 04.04.2018 Відповідач 1 повідомив Позивача про звільнення з посади у зв`язку зі скороченням чисельності штату працівників та направив на його адресу трудову книжку. Позивач зазначає, що не подавав Відповідачу 1 жодних заяв про прийняття на роботу та не укладав з Відповідачем 1 єодних трудових договорів та не передав йому свою трудову книжку, окрім цього вказує, що не подавав Відповідачу 2 заяв про звільнення з посади, не отримував від нього наказів про звільнення та трудової книжки.

Вказані обставини, на думку Позивача, свідчать про порушення Відповідачем 1 та Відповідачем 2 його прав та інтересів, зокрема, визначених ст. 43 Конституцією України, а також ст. ст. 21, 23, 24, 38, 47, 116 КЗпП України, що і стало підставою для звернення до суду із заначеним позовом.

Враховуючи дані обставини, а також на підставі Порядку обчислення середньої заробітної плати, Позивач зазначає, що відповідно до наданого ним розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначено розмір середньомісячної заробітної плати за останні два місяці, які передували його звільненню, який становить в сумі 16244,80 гривень.

Таким чином, з урахуванням викладеного, Позивач просить суд поновити його на посаді менеджера зі збуту на підприємстві Відповідача 2, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 01.11.2015, а також визнати недійсними записи № 8 та № 9 на сторінках 6 7 трудової книжки, виданої на його ім`я.

Ухвалою Волноваського районного суду Донецької області від 30 серпня 2018 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву та відкрито спрощене позовне провадження.

Ухвалою суду від 30.08.2018 Відповідачу 1 та Відповідачу 2 встановлено строк для подання відзиву на позов протягом пятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

У визначений судом строк Відповідачем 1 та Відповідачем 2 не було подано відзиву на позовну заяву.

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Ухвалою суду від 02 жовтня 2018 року задоволено клопотання представника Позивача, адвоката Гришко І.І., про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції з Запорізьким окружним адміністративним судом, у зв`язку з неможливістю Позивача прибути до Волноваського районного суду Донецької області у судове засідання, призначене на 18.10.2018 року на 10.00 годину.

Ухвалою суду від 03 грудня 2019 року було задовлено клопотання представника Позивача, адвоката Гришко І.І., про витребування від Офісу великих податків Державної фіксальної служби письмову інформацію щодо розміру нарахованої Відповідачем 2 заробітної плати Позивачу.

Позивач та представник позивача ОСОБА_2 в судове засідання не з"явилися, надали заяву про розгляд справи їа їх відсутність, на позові наполягають.

Відповідач 1 та Відповідач 2 в судове засідання не з`явились, повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи.

Суд, вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, встановив наступне.

Так, судом встановлено, що Позивач перебував у трудових відносинах з Відповідачем 1 та Відповідачем 2, що підтверджується копією трудової книжки, яка міститься в матеріалах справи.

Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, громадянам гарантується захист від незаконного звільнення, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ст. 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

За приписами п. 1 ст. 23 КЗпП України, трудовий договір може бути безстроковим (що укладається на невизначений строк).

За положеннями ст. 24 КЗпП України, працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу.

Відповідно до наказу №288к від 21.05.2009, Позивача було прийнято на роботу до Відповідача 2 на посаду сервісного інженера 2-ї категорії Донецької філії.

Наказом № 437/2к від 03.08.2009 Позивача переведено на посаду менеджеру з продажу запасних частин Донецької філії на цьому ж підприємстві.

Наказом № 62 від 01.10.2012 назву посади, на якій Позивач працював до 04.04.2018, змінено на назву «Менеджер зі збуту».

Викладені фактичні обставини вказують, що між Позивачем та Відповідачем 2 було укладено безстроковий трудовий договір на невизначений строк, а факт укладання відповідного підтверджується наказом про прийняття на роботу за № 288к від 21.05.2009 та відповідними записами трудової книжки позивача.

За приписами ст. 38 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, з ініціативи працівника може бути розірвано шляхом подання відповідної письмової заяви в порядку та строки, визначені цією статтею.

Судом встановлено, що Позивачем не подавалась заява про звільнення його з посади за власним бажанням з займаної посади, а Відповідачем 2 не було ознайомлено Позивача із наказом про звільнення, не було видано йому копію відповідного наказу, після звільнення не було видано трудову книжку.

Про своє звільнення Позивач дізнався лише, коли отримав трудову книжку від Відповідача 1, що підтверджується листом за вих. № 9-4 від 04.04.2018, надісланим Відповідачем 1 на поштову адресу Позивача.

Вказаний лист отримано Позивачем 11.04.2018, що підтверджується інформацією про пересилання поштового відправлення з сайту ПАТ «Укрпошта».

Діючи в інтересах Позивача, адвокатом Гришко І.І. було направлено адвокатський запит № 90 від 24.04.2018 до Відповідача 1 з метою надання інформації та копій документів.

Листом за вих. № 2018/05/02-1836 від 02.05.2018 Відповідач 1 повідомив про залишення адвокатського запиту без відповіді по суті з підстав, зазначених в листі.

Діючи в інтересах Позивача, адвокатом Гришко І.І. було направлено повторний адвокатський запит № 114 від 11.05.2018 до Відповідача 1 з метою надання інформації та копій документів, який було отримано ним 15.05.2018, що підтверджується інформацією про пересилання поштового відправлення з сайту ПАТ «Укрпошта», відповідь на який надана не була.

Аналізуючи матеріали справи, судом встановлено, що Позивачем не подавалась заява про прийняття на роботу на посаду до підприємства Відповідача 1, а також не надавалась даному підприємству трудова книжка.

Звільняючи Позивача за скороченням чисельності штату працівників та визначаючи підставою для звільнення пп. 1 ст. 40 КЗпП України, суд встановив, що Відповідачем 1 не проведено жодних дій, визначених приписами КЗпП України, тим самим не додержано норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника та не дотримані права позивача, визначені ст. 42 КЗпП України.

Оскільки в останнього відсутні докази, які б підтверджували зміни в організації виробництва і праці, відсутні обставини які б свідчили, що Позивач відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також відсутні обставини, що вказують чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до приписів ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналіз зазначених фактичних обставин та наведених правових норм у їх сукупності з положеннями статті 43 Конституції України дає підстави для висновку про те, що за змістом частини першої статті 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави.

Вказаний висновок також узгоджується і з висновками щодо застосування норм права у подібних правовідносина, викладеними в постанові Верховного суду від 28.03.2018 у справі № 522/5656/16-ц.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

За приписами ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Частиною 1 статті 27 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

При розрахунку середньомісячної заробітної плати для визначення розміру вихідної допомоги суд керується Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року.

Відповідно до ч. 2 Порядку, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідно до Відомостей з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб ДФС України про суми виплачених доходів та утриманих податків від 01.04.2019 № 2096, наданих суду Позивачем, вбачається, що за третій квартал 2015 року Відповідач 2 виплатив Позивачу заробітну плату в загальному розмірі 24609,83 грн.

Суд вважає за можливе визначити розмір заробітної плати, яку Позивач отримав від Відповідача 2 за вересень 2015 року шляхом ділення загального розміру заробітної плати за квартал на кількість місяців у кварталі, а саме: 24609,83 : 3 = 8203,30грн.

Із зазначених відомостей вбачається, що за четвертий квартал 2015 року Відповідач 2 виплатив Позивачу заробітну плату в загальному розмірі 24288,11 грн., тому з урахуванням того, що за даними трудової книжки Позивач пропрацював на підприємстві Відповідача 2 до 30.10.2015, тобто один місяць четвертого кварталу 2015 року, суд вважає за можливе визначити розмір заробітної плати, яку Позивач отримав від Відповідача 2 за жовтень 2015 року в розмірі 24288,11 грн.

Відповідно до п. 8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена

законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Таким чином, середньоденна заробітна плата Позивача за вересень-жовтень 2015 року становить: (8203,30 грн. (заробітна плата за вересень 2015 року) + 24288,11 грн. (заробітна плата за жовтень 2015 року)) : (22 (кількість робочих днів у вересні 2015 року) + 22 (кількість робочих днів у жовтні 2015 року)) = 32491,41 грн. : 44 дні = 738,40 грн.

Середньомісячне число робочих днів Позивача за вересень - жовтень 2015 року становить: (22 (кількість робочих днів у вересні 2015 року) + 22 (кількість робочих днів у жовтні 2015 року) : 2 = 22 дні.

Вищенаведений розрахунок здійснено також і у відповідності з правовою позицією Верховного Суду України викладеною у постанові від 23.01.2011 у справі № 6-87цс11.

З урахуванням зазначеного та враховуючи наданий позивачем розрахунок, який не було спростовано Відповідачами, суд приходить до висновку, що позовні вимоги у цій частині є обґрунтованими та підлягаю задоволенню у повному обсязі.

Згідно з положеннями п. 4.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Мінпраці, Мінюста, Мінсоцзахисту від 29.07.93 № 58, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Ч. 2 ст. 235 КЗпП України визначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Аналіз зазначених фактичних обставин та наведених правових норм, у їх сукупності з положеннями ст. 43 Конституції України, дає підстави для висновку про те, що за змістом ч. 1 ст. 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є законними та обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

З гідно ст. 141 ЦК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову на відповідача.

На підставі п. 1. ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», позивача звільнено від сплати судового збору за звернення до суду із позовом про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 19, 28, 76, 81, 133, 247, 259, 263 - 265, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Український дистрибуційний центр» (03115, м. Київ, пр. Перемоги, 121В, код за ), Приватного акціонерного товариства «Компанія Райз» (01014, м. Київ, вул. Катерини Білокур, 5/17, код за ) про поновлення на роботі та стягнення компенсації за час вимушеного прогулу задовольнити повністю.

Поновити ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на посаді менеджера зі збуту Приватного акціонерного товариства «Компанія Райз» (01014, м. Київ, вул. Катерини Білокур, 5/17, код за ).

Визнати недійсними записи № 8 та № 9 на сторінках 6 7 трудової книжки серії НОМЕР_2 , виданої на ім`я ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ).

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Компанія Райз» (01014, м. Київ, вул. Катерини Білокур, 5/17, код за ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01 листопада 2015 року по 29 травня 2020 року у розмірі 893 464,00 (вісімсот дев`яносто три тисячі чотириста шістдесят чотири) гривні 0 копійок.

Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Український дистрибуційний центр» (03115, м. Київ, пр. Перемоги, 121В, код за ), Приватного акціонерного товариства «Компанія Райз» (01014, м. Київ, вул. Катерини Білокур, 5/17, код за ) на користь держави судовій збір у розмірі 840 гривень 80 копійок.

В порядку ст. 430 ЦПК України, допустити негайне виконання цього рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за 1 місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Донецького апеляційного суду через Волноваський районний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя: Є.І.Мохов