Провадження №2/523/719/20
"05" травня 2020 р. м.Одеса
Суворовський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді - Аліна С.С.
при секретарі - Вовкович І.В.,
розглянувши в судовому засіданні матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_3 про зняття арешту,-
Свої вимоги обґрунтували тим, що позивачі є власниками квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом ОМНО Єсіною Л.М. та зареєстровано під №2898 від 16.05.2001р.
Позивачам стало відомо, що постановою державного виконавця Першого Суворовського ВДВС м. Одеси ГТУЮ Одеської області, серії АА №224904 від 07.05.2004р. накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 . У 2003р. до Першого Суворовського ВДВС м. Одеси ГТУЮ Одеської області на виконання надійшов виконавчий лист № 2-109 від 02.04.1992 року виданий Суворовським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 (змінила прізвище на ОСОБА_3 ) аліментів на утримання неповнолітньоі дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частки заробітку (доходу) до досягнення дитини повноліття.
В рамках виконавчого провадження постановою державного виконавця Першого Суворовського ВДВС м. Одеси ГТУЮ Одеської області, сері ВАА №224904 від 07.05.2004р. накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 .
Як зазначає позивач ОСОБА_1 , він повністю виконав свої зобов`язання по утриманню дитини, син позивача ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , досяг повноліття та у зв`язку з чим виконавче провадження було завершено.
Позивач ОСОБА_1 звертався до ВДВС з метою знаття арешту з свого майна, однак у задоволенні прохання позивача про зняття арешту з майна Суворовського ВДВС РУЮ було відмовлено, роз`яснивши, що питання про зняття арешту з майна вирішується у судовому порядку.
Крім того, виконавче провадження передано до архіву ВДВС та знищені за закінченням терміну зберігання відповідно до Правил ведення діловодства та архіву. Дані обставини стали підставою звернення до суду.
У судове засідання позивачі не з`явилися, надали заяву в якій позовні вимоги підтримали та просили задовольнити.
У судове засідання відповідач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
В матеріалах справи міститься відзив відповідача ОСОБА_3 на позовну заяву, в якій просить відмовити у задоволені вищевказаного позову, оскільки вважає, що вимоги є обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Викладені обставини позивачем ОСОБА_1 , відповідачка ОСОБА_3 , вважає не достовірними. Не погоджується з твердження позивача ОСОБА_1 про відсутність заборгованості по сплаті аліментів на утримання дитини, виходячи з наступного. Надані докази у вигляді квитанцій про переказ грошових коштів за 2003-2006р.р. не свідчать про сплату аліментів. Крім того, син ОСОБА_6 на утримання кого сплачувалися аліменти досяг повноліття в 2018р., однак, позивачем ОСОБА_1 , надано лише квитанцій про переказ грошових коштів за 2003-2006р.р.
Однак, позивачем ОСОБА_1 не надано належних доказів сплати заборгованості по сплаті аліментів на утримання сина ОСОБА_6 .
У судове засідання представник Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м.Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином.
Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Судом встановлено про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є власниками квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом ОМНО Єсіною Л.М. та зареєстровано під №2898 від 16.05.2001р. (а.с.10).
Позивачам стало відомо, що постановою державного виконавця Першого Суворовського ВДВС м. Одеси ГТУЮ Одеської області від 07.05.2004р. накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 .
Судом встановлено про те, що у 2003р. до Першого Суворовського ВДВС м. Одеси ГТУЮ Одеської області на виконання надійшов виконавчий лист, виданий Суворовським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 (змінила прізвище на ОСОБА_3 ) аліментів на утримання неповнолітньоі дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частки заробітку (доходу) до досягнення дитини повноліття.
В рамках вищевказаного виконавчого провадження постановою державного виконавця Першого Суворовського ВДВС м. Одеси ГТУЮ Одеської області, серії АА №224904 від 07.05.2004р. накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 .
Позивач ОСОБА_1 звернувся з заявою до Першого Суворовського ВДВС м. Одеси ГТУЮ Одеської області про зняття арешту. Однак, у задоволенні прохання позивача ОСОБА_1 про зняття арешту з майна було відмовлено, роз`яснивши, що питання про зняття арешту з майна вирішується у судовому порядку. Виконавче провадження передано до архіву ВДВС та знищені за закінченням терміну зберігання відповідно до Правил ведення діловодства та архіву.
З архівної довідки Одеського державного нотаріального архіву №2668/01-18 від 22.12.2018р. встановлено про те, що Восьмою одеською державною нотаріальною конторою 17.05.2004р. за реєстровим № 738/04, накладено заборону на квартиру АДРЕСА_1 на підставі повідомлення про накладення заборони про відчуження об`єктів нерухомого майна Першого Суворовського ВДВС м. Одеси ГТУЮ Одеської області від 07.05.2004р., що належить ОСОБА_1 (а.с.14, 15).
Судом встановлено про те, що в 2012р. ОСОБА_3 звернулася до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по сплаті аліментів у розмірі 11 576,58 грн.
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 12.07.2012р. вищевказаний позов було залишено без розгляду (а.с.18).
Згідно ч. 2 ст. 319 ЦК України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю та здійснює такі права на власний розсуд.
Відповідно до ч. 4 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:
1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;
2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;
3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;
4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;
5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувана про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;
6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;
7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;
8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.
Згідно ч. 5 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» в усіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.
Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Способами захисту своїх цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого, припинення дії, яка порушує право.
Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Суд розглянув справу в межах позовних вимог, створивши учасникам процесу усі необхідні умови для надання, витребування доказів, користуючись принципом змагальності сторін.
Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено, про те, що позивач ОСОБА_1 не надав суду письмових доказів про зняти арешт (обтяження), позивачем не було надано доказів про погашення заборгованості по сплаті аліментів на утримання дитини.
Також, суд вважає, що позивачі не довели суду ті обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, тому враховуючи викладене позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_3 про зняття арешту - задоволенню не підлягають.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 5, 13, 76-81, 263-265, 353 ЦПК України, ст. ст. 16, 317, 319, 321 ЦК України, суд, -
У задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_3 про зняття арешту - відмовити
Копію заочного рішення направити сторонам по справі.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Рішення складене та підписане суддею 05.05.2020р.

Суддя Аліна С.С.