Дата документу 03.08.2020 Справа № 554/4214/20
Провадження №2/554/1503/2020
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

03 серпня 2020 року м.Полтава

Октябрський районний суд м.Полтави у складі:

головуючого судді Андрієнко Г.В.,

за участю секретаря судового засідання Карабаш О.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Полтаві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В :

18 травня 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом, у якому просить розірвати шлюб, укладений з відповідачем ОСОБА_2 , та зареєстрований 29 жовтня 2003 року у Полтавському міському відділі реєстрації актів цивільного стану Полтавського обласного управління юстиції, актовий запис №1712; стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 14.05.2020 року і до повноліття дитини; стягнути з відповідача судовий збір.

Позовні вимоги мотивує тим, що спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки мають різні погляди на життя. На даний час шлюбні відносини між сторонами припинені. Через відсутність взаєморозуміння та спільних інтересів подальше сумісне життя з відповідачем вважає неможливим, на примирення не згодна. Зазначає, що збереження сім`ї з відповідачем суперечить інтересам позивача та інтересам їх дітей. Спору про розподіл майна, що є спільною сумісною власністю немає. Від шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та малолітню доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . За змістом позову слідує, що місце проживання доньки визначено з матір`ю, а щодо місця проживання сина сторони остаточно не визначилися.

Також на обґрунтування вимог про стягнення аліментів з відповідача ОСОБА_1 посилається на ті обставини, що вона не має змоги самостійно забезпечити належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, а тому батько дитини, на її думку, зможе забезпечити сплату аліментів на рівні 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно. При цьому, зазначає, що відповідач інших осіб на утриманні не має, є працездатним та за станом здоров`я може працювати.

Ухвалою Октябрського районого суду м.Полтави від 25 травня 2020 року позовна заява прийнята до провадження та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.13-14).

15 червня 2020 року відповідачем ОСОБА_2 подано зустрічну позовну заяву, у якій просить стягнути з ОСОБА_1 на його користь аліменти на неповнолітню дитину сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня подання до суду зустрічного позову і до повноліття дитини. Також відповідач вказав, що визнає вимоги первісного позову в частині вимог про розірвання шлюбу та щодо матеріального утримання доньки. Вказує, що дійсно на даний час шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені, досягти примирення їм не вдалося. У свою чергу, сторони дійшли згоди щодо місця проживання малолітньої доньки з матір`ю, а їх неповнолітній син самостійно визначився, що після розірвання шлюбу залишиться проживати разом із батьком, про що особисто повідомив свою матір.

При цьому позивач за зустрічним позовом стверджує, що ніколи не ухилявся від матеріального утримання своїх дітей та пропонував відповідачу і в подальшому за взаємною згодою в добровільному порядку брати участь в утриманні та вихованні дітей після розірвання шлюбу, однак остання не погодилась. Таким чином, оскільки ОСОБА_1 наполягає, щоб питання матеріального утримання дітей було вирішено шляхом стягнення аліментів у судовому порядку, а відтак для забезпечення рівності у виконанні цього обов`язку ОСОБА_2 також звернувся за судовим захистом із зустрічним позовом. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що вони обоє працездатні, працюють та отримують заробітну плату, розмір якої у кожного різний, після розірвання шлюбу з кожним із батьків постійно проживатиме та перебуватиме на утриманні їх спільна дитина. Крім того, просить врахувати ту обставину, що на його утриманні також перебуває непрацездатна мати, яка є пенсіонером за віком та інвалідом першої групи по онкологічному захворюванню. На підставі викладеного, просить задовольнити заявлені вимоги (а.с.21-24).

16 червня 2020 року ухвалою суду зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів прийнято до спільного розгляду разом з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів та об`єднано позовні вимоги в одне провадження; ухвалено перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження; призначено по справі підготовче судове засідання (а.с.33-34).

26 червня 2020 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.39).

У судовому засіданні позивач за первісним позовом ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримала повністю, посилаючись на викладені у позові обставини. Із зустрічним позовом не погодилась, вважає вимоги до неї про стягнення аліментів необґрунтованими, оскільки має мінімальну заробітну плату. При вирішенні справи покладалась на розсуд суду.

Відповідач ОСОБА_2 вимоги за зустрічним позовом підтримав у повному обсязі, посилаючись на ті обставини, що їх спільний син ОСОБА_4 фактично проживає разом із батьком та перебуває на його повному утриманні. Крім того, він не ухиляється від своїх батьківських обов`язків щодо малолітньої дочки, яку на даний час також утримує і має намір утримувати в подальшому. Вимоги за первісним позовом визнав частково, а саме не заперечував проти розірвання шлюбу з позивачем, а також надання матеріального утримання дитині доньці ОСОБА_5 , яка проживає з матір`ю. Наголошував на рівності прав та обов`язків батьків щодо своїх дітей, при цьому, на його переконання, стягнення аліментів в даній ситуації буде не найкращою формою їх реалізації. Заперечував щодо стягнення коштів безпосередньо на користь ОСОБА_1 , оскільки цей обов`язок виникає саме перед дитиною. Тому зважаючи, що з кожним із батьків залишається проживати одна дитина й відсутність фактів їх неналежного утримання зі свого боку вважав доцільним визначити розмір аліментів на рівні не менше 16% від доходу, виходячи із розрахунку 1/3 частини доходу на двох дітей.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а також доводи сторони відповідача, надавши належну правову оцінку зібраним доказам, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини.

Згідно з наданим оригіналом свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 та ОСОБА_6 уклали шлюб, який було зареєстровано Полтавським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Полтавського обласного управління юстиції, актовий запис №1712. Після реєстрації шлюбу дружина прийняла прізвище чоловіка - ОСОБА_7 (а.с.10)

В силу положень ч.ч.1, 4 ст.206 ЦПК України, з огляду на ті обставини, що визнання відповідачем позовної вимоги про розірвання шлюбу не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов до таких висновків.

Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Відповідно до ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Судом установлено і це вбачається з позову, що позивач та відповідач припинили шлюбні відносини і разом не проживають тривалий час, спільне господарство не ведуть майновий спір між подружжям відсутній.

Беручи до уваги, що фактично шлюб між подружжям розпався, сімейні стосунки припинені, так як між собою не можуть знайти порозуміння, втрачено почуття любові та поваги один до одного, внаслідок чого подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін та їх дітей, суд вважає, що позов у цій частині заявлено обґрунтовано, його було підтверджено протягом судового розгляду, а тому дана вимога підлягає задоволенню.

Також установлено, що від указаного шлюбу сторони мають двох спільних неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується копіями відповідних свідоцтв про народження (а.с.8, 9).

Як убачається із заяв по суті справи та пояснень сторін, станом на час розгляду справи за їх взаємною згодою місце проживання малолітньої дочки ОСОБА_5 , яка не досягла віку 10 років, визначено разом із матір`ю ОСОБА_1 .

Крім того, сторони не заперечують ті обставини, що їх неповнолітній син ОСОБА_4 , якому наразі виповнилося 14 ІНФОРМАЦІЯ_6 , самостійно визначився щодо місця свого проживання після розірвання шлюбу, а саме - разом із батьком ОСОБА_2 , з яким він і на даний час постійно проживає та знаходиться на його повному утриманні.

Також ОСОБА_1 не заперечувала щодо доводів відповідача про надання ним як батьком утримання дітям, та участі у процесі виховання дітей тощо.

При вирішенні вимог про стягнення аліментів суд наголошує, що спірні відносини регулюються нормами Сімейного кодексу України, а також бере до уваги положення Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, норми Закону України «Про охорону дитинства».

За змістом ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Згідно зі статтею 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов`язків і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Положеннями статті 51 Конституції України та статті 180 СК України визначено, що батьки зобов`язанні утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно із ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Виходячи зі змісту ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів судом враховуються, зокрема, стан здоров`я та матеріального становища дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення.

Суд зауважує, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (частина друга статті 182). Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви (ч.1 ст.191 СК України).

Виходячи із суті пояснень сторін, змісту первісного та зустрічного позовів, підтверджується, що неповнолітній син ОСОБА_4 проживає разом із батьком, а малолітня донька ОСОБА_5 - разом із матір`ю. Вказані обставини сторонами не заперечувались.

З урахуванням визначених законом способів виконання батьками обов`язку утримувати дитину і щодо права присудження аліментів за рішенням суду з кожного із батьків дитини, разом із яким вона проживає, суд наголошує на рівності обов`язків обох батьків в питаннях утримання таких дітей.

Оскільки між сторонами не досягнуто згоди щодо питань утримання дітей, а тому наявні підстави для стягнення з батьків аліментів на утримання їх сина та доньки.

Таким чином у межах заявлених вимог первісного позову, враховуючи всі обставини справи, потреби дітей, їх стан здоров`я та вік, матеріальне становище платників аліментів, які є працездатними особами, мають постійне місце роботи, проживають окремо, беручи до уваги факт проживання неповнолітнього сина разом із батьком, а малолітньої дочки з матір`ю, характер відносин, які склалися між ними, їх ставлення до своїх обов`язків щодо дітей, наявність на утриманні відповідача непрацездатної матері, яка має інвалідність, а також інші обставини справи, суд вважає, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 потрібно стягнути аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку, але не менше встановленого законодавством мінімального розміру аліментів для дитини відповідного віку.

За наведених вище обставин та вимог закону, суд дійшов до висновку про необхідність присудження аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі 1/6 частини заробітку, але не менше встановленого законодавством мінімального розміру аліментів для дитини відповідного віку, оскільки обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як батька, так і матері.

Таким чином, як первісний позов ОСОБА_1 , так і зустрічний позов ОСОБА_2 в частині стягнення аліментів на утримання дітей підлягають задоволенню частково з метою забезпечення якнайкращого забезпечення обох дітей сторін.

Щодо аргументів сторін суд зазначає, що заперечуючи проти задоволення зустрічного позову у повному обсязі, ОСОБА_1 посилається виключно на факт проживання малолітньої доньки разом із нею, перебування останньої лише на її утриманні, мінімальну заробітну плату тощо, але такі заперечення не є переконливими, оскільки не підтверджені належними і достатніми доказами, а також спростовуються наявними матеріалами справи у їх сукупності.

Разом із тим, у судовому засіданні з`ясовано, і не заперечувалось позивачем, що батько бере участь у матеріальному утриманні своїх дітей, зокрема, дочки ОСОБА_5 , яка проживає окремо з матір`ю, відвідує та спілкується з дитиною, забирає до себе протягом тижня, проводить дозвілля, тобто займається її вихованням нарівні з матір`ю, водночас, дочка проявляє однакову прихильність до обох батьків.

Натомість, наполягаючи на задоволенні первісного позову та заперечуючи проти задоволення зустрічного позивачем не спростовано тверджень відповідача щодо виконання зі свого боку в повній мірі обов`язків, зокрема, щодо утримання неповнолітнього сина, який проживає окремо з батьком.

Між тим, суд акцентує увагу, що за нормами ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

На момент розгляду справи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , досяг чотирнадцяти років і перед судом сторонами вирішення спору щодо визначення місця проживання дитини порушено не було.

Доводи позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 щодо доцільності присудження аліментів з ОСОБА_1 на утримання сина в розмірі 1/4 частини від її доходів суд вважає необґрунтованими та надмірними, оскільки не підтверджені належними і допустимим доказами, а тому вважає, що розмір аліментів саме 1/6 частини доходу (заробітку) є необхідним та достатнім для забезпечення потреб дитини.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на викладене, з урахуванням конкретних обставин справи, суд дійшов до висновку про часткове задоволення заявлених вимог сторін.

Питання про судові витрати суд вирішує відповідно до вимог ст.ст.141, 142 ЦПК України.

Відповідно до ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 56, 112, 141, 180-183, 191 Сімейного кодексу України, ст.ст.12, 13, 81, 141, 142, 206, 259, 263-265, 268, 430 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів - задовольнити частково.

Розірвати шлюб між ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_8 , зареєстрований 29 жовтня 2003 року Полтавським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського обласного управління юстиції, актовий запис №1712.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 залишити прізвище ОСОБА_7 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 18 травня 2020 року, і до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині вимог позову ОСОБА_1 відмовити.

Повернути ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , з державного бюджету грошові кошти в сумі 420,40 грн. (чотириста двадцять гривень 40 коп.), що становить 50 відсотків від сплаченого судового збору в розмірі 840,80 грн. відповідно до квитанції № 7510 від 14 травня 2020 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 420,40 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 840,80 грн. судового збору.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 15 червня 2020 року, і до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині вимог позову ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 840,80 грн. судового збору.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом): ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ;

відповідач (позивач за зустрічним позовом): ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Повний текст судового рішення буде складено 07 серпня 2020 року.

Суддя : Г.В. Андрієнко