Дата документу 29.04.2020
Справа № 937/1069/20
Провадження № 2/937/1368/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2020 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді: Іваненко О.В.,

за участю секретаря: Прозорової Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку квартири,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку квартири.

В обґрунтування позову, позивач посилається на те, що 20.10.1973р. вона уклала шлюб із ОСОБА_3 . В шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_2 . На підставі ордера № 82, виданого 03.08.1985р. виконкомом Мелітопольської міської ради, ОСОБА_3 як члену ЖБК-48 було надано двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 . Вона та ОСОБА_3 набули право спільної сумісної власності на спірну квартиру. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер. Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшла Ѕ частина квартири АДРЕСА_1 . Заповіту її чоловік не залишив. Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_3 є вона та донька ОСОБА_2 . На час відкриття спадщини вона постійно проживала та була зареєстрована із спадкодавцем за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідач ОСОБА_2 22.12.2014р. звернулася до Мелітопольської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом. Але оскільки спадкодавець постійно проживав та був зареєстрований у м. Запоріжжя, спадкова справа була передана приватному нотаріусу Запорізького міського нотаріального округу Салтан В.В. Отже, спадщину прийняли два спадкоємці, а право власності на 1/2 частину спірної квартири в порядку спадкування за законом перейшло до неї та відповідача в рівних частках, тобто по 1/4. 08.01.2020р. приватним нотаріусом ЗМНО Салтан В.В. винесено постанови про відмову їй у видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя на 1/2 частину спірної квартири та у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після ОСОБА_3 на 1/4 частину спірної квартири, у зв`язку із відсутністю оригінала документа, що підтверджує право власності померлого ОСОБА_3 на квартиру. В зв`язку з цим вона вимушена звернутися до суду з позовом, та просить суд визнати за нею, ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 як на частку в спільному майні подружжя та визнати за нею, ОСОБА_1 право власності на ј частину квартири АДРЕСА_1 у порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2

В судове засідання позивач не з`явилася, але надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, але від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позову не заперечує.

У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає повному задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.5 ст.263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений своєї власності. Право приватної власності є непорушним.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Як встановлено в судовому засіданні, 20.10.1973р. позивач ОСОБА_1 уклала шлюб із ОСОБА_3 , та від даного шлюбі вони мають доньку ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 копія свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.10).

Судом згідно матеріалів справи та позовної заяви встановлено, що ОСОБА_3 03 серпня 1985 року Виконавчим комітетом Мелітопольської міської ради народних депутатів як члену ЖБК-48 був виданий ордер на право вселення до квартири АДРЕСА_1 та згідно з довідкою ЖБК-48 від 09.10.1991р. станом на день видачі довідки вартість квартири в сумі 8260 крб.19 коп. була повністю виплачена ОСОБА_3 (а.с.12-16).

Так Мелітопольським бюро технічної інвентаризації 20 жовтня 1991 року ОСОБА_3 було видане реєстраційне посвідчення про реєстрацію на праві особистої власності за ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_3 (а.с.14).

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про власність» від 07.02.1991р., що діяв на час виплати вартості квартири, член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, якийтювністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.

Згідно ст.22 Кодексу про шлюб та сім`ю УРСР (у редакції на час виникнення правовідносин) передбачено, що майно нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Згідно до ст. 28 Кодексу про шлюб та сім`ю визначено, що розмір часток кожного з подружжя при поділі спільного майна визнаються рівними.

Згідно ст. 356 ЦПК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожною з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно ст. 357 ЦК України, частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Таким чином квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної сумісної власності подружжю ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , у рівних частках, тобто по Ѕ частині кожному.

Так, ІНФОРМАЦІЯ_2 помер спадкодавець ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, копія якого додана до матеріалів справи (а.с.11).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, до складу якої увійшла Ѕ частина квартири АДРЕСА_1 .

Згідно ч.1 ст.1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Згідно ч.1 ст. 1222 ЦПК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах

Згідно ст. 1261 ЦПК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно матеріалів справи та копії спадкової справи спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_3 є ОСОБА_1 та донька померлого - ОСОБА_2 .

Так відповідач ОСОБА_2 22.12.2014р. звернулася до Мелітопольської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом. Але оскільки спадкодавець постійно проживав та був зареєстрований у м. Запоріжжя, спадкова справа була передана приватному нотаріусу Запорізького міського нотаріального округу Салтан В.В.

Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 03.09.2019р. у справі № 320/3771/19 було частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 та визнано за нею право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_3 . Судове рішення набрало законної сили 10.10.2019р., та 29.10.2019р. право власності ОСОБА_2 на 1/4 частину спірної квартири було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с.20-22).

Таким чином рішенням суду було встановлені вищевказані обставини справи, факти належності спадкового майна ОСОБА_3 , належності ОСОБА_1 1/2 частини спірної квартири як частки в спільному майні подружжя, та належність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як двом спадкоємцям, що прийняли спадщину після спадкодавця ОСОБА_3 , а саме частину спірної кватири в рівних частках по 1/4 частині.

Згідно ч.1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Так 08.01.2020р. приватним нотаріусом ЗМНО Салтан В.В. винесено постанови про відмову ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя на 1/2 частину спірної квартири та у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після ОСОБА_3 на ј частину спірної квартири, у зв`язку із відсутністю оригінала документа, що підтверджує право власності померлого ОСОБА_3 на квартиру (а.с.18,19).

Згідно ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно вимог ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 03.09.2019р. у справі № 320/3771/19, на час відкриття спадщини ОСОБА_1 постійно проживала та була зареєстрована із спадкодавцем за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до абзацу 3 частини другої ст.331 ЦК якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно п.23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. При розгляді справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Згідно п.3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» відповідно до ст. 67 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Згідно ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ч.1, 4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, не можна тлумачити як таке, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, а може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року, SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи викладене, керуючись конституційним принципом верховенства права, оцінивши всебічно, повно та об`єктивно всі наявні у справі докази окремо та у сукупності, застосовуючи відповідні норми матеріального права, забезпечуючи права людини і основоположні свободи сторін, враховуючи принципи справедливості та неупередженості, суд дійшов до висновку про те, що позивач ОСОБА_1 є власником 1/2 частини спірної квартири АДРЕСА_1 як частки в спільному майні подружжя та спадкоємцем першої черги за законом після смерті чоловіка на 1/4 частину зазначеної квартити, з заявою про відмову від прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталася, на даний час вона у зв`язку із тим, що відсутній оригінал документа, що підтверджує право власності померлого ОСОБА_3 на квартиру, а тому вона не має можливості отримати у нотаріуса свідоцтво про право власності на спірну квартиру, однак має бажання прийняти її у власність, проживала разом із спадкодавцем на день його смерті, тому суд вважає за необхідне визнати за позивачем право власності на квартиру.

02 квітня 2020 року набрав чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року №540-IХ (далі Закон №540-IХ).

За змістом підпункту 3 пункту 12 розділу XII «Прикінцевих положень» вказаного Закону №540-IХ, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

На підставі вищевикладеного, та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 131, 259, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 1216-1270 ЦК України, суд, Пленумом ВСУ, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку квартири - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 (і.н. НОМЕР_1 ), яка мешкає: АДРЕСА_2 , право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 як на частку в спільному майні подружжя.

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 (і.н. НОМЕР_1 ), яка мешкає: АДРЕСА_2 , право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 у порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Під час дії карантину встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) процесуальні строки щодо апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Мелітопольського

міськрайонного суду О. В. Іваненко