Справа № 462/669/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2020 року суддя Залізничного районного суду м. Львова Палюх Н.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні суду у м.Львові цивільну справу за позовом Приватного підприємства «Реліквія» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням,

встановив:

Позивач ПП «Реліквія» звернувся в суд з позовом про стягнення з відповідачки ОСОБА_1 майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, у розмірі 6700 грн., інфляційних збитків у розмірі 271,35 грн. та 3% річних у розмірі 220,23 грн., покликаючись на те, що ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді продавця продовольчих товарів в ПП «Реліквія», та відповідно до типового договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, будучи відповідально матеріальною особою за ввірені їй матеріальні цінності, знаходячись у приміщенні магазину «Реліквія» на вул. Патона, 2 у м. Львові, з метою незаконного привласнення чужого майна, близько 17.40 год. 29.12.2018 привласнила грошові кошти у розмірі 6700,00 грн., які належать ПП «Реліквія», чим заподіяла позивачу матеріальної шкоди на вказану суму. Вироком Залізничного районного суду м.Львова від 20.08.2019 у справі №462/856/19, який 20.09.2019 набрав законної сили, ОСОБА_1 визнано винною у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.191 КК України. За цих обставин, покликаючись на ст.1166 ЦК України, на думку позивача, заподіяна матеріальна шкода в розмірі 6700,00 грн. відповідачкою має бути компенсована у повному обсязі. Крім цього, на думку позивача, на спірні правовідносини поширюється дія ст. 11, 509, 625 ЦК України, а тому з 29.12.2018 по 01.02.2020 позивач нарахував на суму матеріальної шкоди 3% річних у розмірі 220,23 грн., а також інфляційну втрату з суми матеріального відшкодування у розмірі 271,35 грн. За наведеного просить позов задовольнити.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 03.03.2020 відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (виклику) сторін до суду не надходило, а тому відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд постановив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними в справі матеріалами.

Відповідачка своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалася.

Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін, оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

У відповідності ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 28 КПК України, особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальній справі, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Як встановлено судом, вироком Залізничного районного суду м.Львова від 20.08.2019 ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 191 КК України та обрано їй покарання 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 (вісімсот п`ятдесят) грн. 00 коп. штрафу.

Згідно вказаного вироку, обвинувачена ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді продавця продовольчих товарів в ПП «Реліквія» на АДРЕСА_1 , та відповідно до типового договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, будучи відповідально матеріальною особою за ввірені їй матеріальні цінності, знаходячись у приміщенні магазину «Реліквія» на вул. Патона, 2 у м. Львові, з метою незаконного привласнення чужого майна, 29 грудня 2018 року о 17.40 год. привласнила грошові кошти у розмірі 6700,00 грн., які належать ПП «Реліквія».

Згідно вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, заподіяння майнової шкоди позивачу внаслідок вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_1 встановлено судом у кримінальному провадженні та не підлягає доказуванню в ході розгляду цієї цивільної справи.

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

У ч.1 ст.134 КЗпП України визначено, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку.

З урахуванням зазначеного, суд погоджується у повній мірі з наведеними позивачем доказами на підтвердження заподіяння йому відповідачкою шкоди, внаслідок протиправних дій, а також обставинами, при яких така шкода була заподіяна. Тому, майнова шкода в розмірі 6700,00 грн., виходячи з положень ст. ст. 1166 ЦК України ч.1 ст.134 КЗпП України, підлягає відшкодуванню у повному обсязі.

За навдених обставин суд дійшов висновку, що позов в цій частині є обґрунтованим та підлягає задоволенню шляхом стягнення із ОСОБА_1 на користь ПП «Реліквія» 6700,00грн. матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Щодо позовної вимоги позивача про стягнення з відповідачки на підставі ст. 509, 625 ЦК України нарахованої суми матеріальної шкоди 3% річних у розмірі 220,23 грн., а також інфляційних втрат з суми матеріального відшкодування у розмірі 271,35 грн. за період з 29.12.2018 по 01.02.2020, то на думку суду вони не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч.2 ст.509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц.

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України регулює зобов`язальні правовідносини, тобто поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду.

При цьому, ч. 5 ст. 11 ЦК України, в якій йдеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобов`язань.

Відшкодування шкоди - це відповідальність, а не боргове (грошове) зобов`язання, на шкоду не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю.

Отже, нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності. Більше того, сума можливого матеріального відшкодування не є узгодженою між потерпілою особою та заподіювачем шкоди і не може бути остаточно визначена до ухвалення рішення у справі.

Таким чином, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням має підтверджуватися судовим рішенням або вироком суду.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Як вбачається з матеріалів справи, вироком Залізничного районного суду м.Львова від 20.08.2019 ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст. 191 КК України та обрано їй покарання 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 (вісімсот п`ятдесят) грн. 00 коп. штрафу. При цьому, потерпілий ПП «Реліквія» цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`являв.

За таких обставин суд дійшов висновку, що оскільки судове рішення або вирок про завдання майнової (матеріальної) шкоди з визначенням її розміру та стягнення з відповідача вказаної суми відсутнє, то підстави для задоволення позову в частині інфляційних збитків та процентів в порядку ст. 625 ЦК України за прострочення грошового зобов`язання - відсутні.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За змістом ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Як встановлено з матеріалів справи, позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 6 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір». Інші судові витрати у справі відсутні. Отже, сплата судового збору компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258-259, 264-265, 274, 279 ЦПК України, суд-

ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Приватного підприємства «Реліквія» 6700 / шість тисяч сімсот/ гривень матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до розділу ХІІІ Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Відповідно до ч.3 Прикінцевих положень Цивільного процесуального кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) процесуальні строки щодо апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Учасники справи:

Позивач: Приватне підприємство «Реліквія», , місцезнаходження: м.Львів, вул. В.Великого, 71/76;

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає: АДРЕСА_2 .

Суддя: