Номер провадження: 22-ц/813/4973/20
Номер справи місцевого суду: 501/331/19
Головуючий у першій інстанції Петрюченко М. І.
Доповідач Дрішлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,

при секретарі судового засідання Павлючук Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 04 грудня 2019 року про збільшення розміру аліментів по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ:

04 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 з вимогою про збільшення розміру аліментів та просить суд стягнути з ОСОБА_3 аліменти на її користь на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 20 000,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття та судові витрати у розмірі 5676,30 грн (а.с 2-20).

04 грудня 2019 року рішенням Іллічівського міського суду Одеської області (суддя Петрюченко М.І.) позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів задоволено частково. Змінено розмір аліментів, стягуваних з ОСОБА_3 рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 20 травня 2014 року та стягувати щомісячно з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 5000,00 грн., починаючи з дня набрання рішення законної сили та до досягнення дитиною повноліття до ІНФОРМАЦІЯ_5 . Стягнуто з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 судовий збір у розмірі задоволеної частини позовних вимог у сумі 288,15 грн. Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь держави судовий збір у розмірі 192,10 грн. В задоволенні решти вимог відмовлено (а.с 120 128).

14 січня 2020 року представником ОСОБА_1 ОСОБА_2 було подано апеляційну скаргу на рішення Іллічівського районного суду міського суду Одеської області від 04.12.2019 року. Скаржниця вважає оскаржуване рішення незаконним, винесеним з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права. Скаржниця обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що ОСОБА_4 протягом їхнього спільного життя працював у іноземних судновласників на різних посадах, а останні роки на посаді старшого механіка на судах далекого плавання, середній статок на місяць якого становить більше 70000 грн. В суді першої інстанції були надані підтвердження, а саме надано копії трудових контрактів відповідача з крюїнгової компанії. Отже ОСОБА_4 має морську спеціальність, працює по трудових контрактах за фахом і має достатній дохід для того, щоб виконувати свої зобов`язання по сплаті аліментів в повному обсязі, тобто відповідно до своїх доходів. Скаржниця наголошує на тому факті, що судом без будь-яких підстав і з порушенням процесуального права було відмовлено стороні позивача в його клопотанні про винесення ухвали суду, з метою отримання відомостей про отримання заробітної плати ОСОБА_4 , як в судновласницькій компанії так і в банківській установі. Враховуючи наведене, просить скасувати рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 04.12.2019 року та прийняти нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_4 на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 20 000 грн. щомісячно, до досягнення повноліття.

26.02.2020 року представником відповідача до апеляційного суду було подано відзив на апеляційну скаргу, у якому він зазначає, що до складу родини відповідача входять дитина ОСОБА_5 , ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ) та непрацездатні батьки, обов`язок по утриманню яких Сімейним Кодексом покладено на відповідача, скаржник не є непрацездатною, не має медичних протипоказань, має достатній рівень доходу, забезпечена житлом та не надала жодних доказів на підтвердження власного розміру доходу; скаржником не надано доказів додаткових витрат, збільшення витрат на дитину; твердження позивача про те, що відповідач отримує дохід на рівні 6000-8000 доларів США на місяць не підтверджені належним чином; працевлаштування відповідача моряком через компанію «VITA Maritime» не підтверджується жодним доказом та є лише припущенням; відповідач погоджується з визначеним судом першої інстанції розміром аліментів, що підлягає сплаті. На підставі наведеного просить, відмовити у задоволенні апеляційної скарги представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 04 грудня 2019 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Апеляційне провадження за скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 04 грудня 2019 року було відкрито в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 15, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог та зміну розміру аліментів, стягуваних з ОСОБА_3 рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 20 травня 2014 року та стягнення щомісячно з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 5000,00 грн., починаючи з дня набрання рішення законної сили та до досягнення дитиною повноліття, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач відповідач має на утриманні ще одну малолітню дитину, є моряком та працює на судах іноземних судновласників, що підтверджується листом компанії «VITA Maritime» від 27.02.2019 року (а.с.41-42), проте позовні вимоги є надто завищеними.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч. 1ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є дитиною сторін по справі, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.8).

На підставі рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 20.05.2014 року відповідач повинен сплачувати на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 3500 грн щомісячно, починаючи з 05.03.2014 року і до повноліття дитини ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с.10-13). Рішення суду набрало законної сили 30.07.2014 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частина перша статті 27 Конвенції про права дитини, ратифікована 27.02.1991 року, теж визначає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Частина друга зазначеної статті встановлює, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Отже, призначення аліментів за своєю суттю полягає в тому, аби забезпечити дитині достатній життєвий рівень, здорове зростання та розвиток. При цьому необхідно враховувати, що положеннями сімейного законодавства встановлений принцип рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини.

Як було вище зазначено, за рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 20.05.2014 року відповідач повинен сплачувати на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 3500 грн щомісячно, починаючи з 05.03.2014 року і до повноліття дитини ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с.10-13).

Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Тобто, положення вказаної статті передбачають можливість змінити розмір аліментів, встановлений судом, в зв`язку з настанням відповідних життєвих обставин: зміна матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів. При цьому, позивач повинен належним чином обґрунтувати настання таких життєвих обставин та надати на підтвердження цього відповідні докази.

За обставинами даної справи необхідність зміни розміру аліментів шляхом збільшення позивач обґрунтовувала лише матеріальним станом відповідача.

У відповідності до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України з відшкодування шкоди, слід зробити висновок, що позивач звернувшись із відповідним позовом до суду про стягнення аліментів у розмірі, що перевищує 50% прожиткового мінімуму на дитину віком від 6 до 18 років, яка станом на 01.01.2019 року складає 2 027 грн, встановленого ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» повинна була довести наявність відповідних, передбачених законодавством, умов.

Як вбачається з матеріалів справи, підстав, які б свідчили про відсутність можливості позивача утримувати дитину, заявлено не було, не було надано до суду жодних належних та допустимих доказів її скрутного матеріального стану або стану здоров`я, які б призвели до її неможливості забезпечити належне утримання та рівень життя дитини.

Натомість, відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, скаржнику на праві власності належить квартира за адресою АДРЕСА_1 ; 1. Крім того, як вбачається з відповіді Регіонального сервісного центру в Одеській області на ім`я ОСОБА_1 зареєстровано транспортні засоби: YAMAHA DT 230, Д/Н НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 від 04.09.2014; INFINITI QX30, Д/Н НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 від 27.02.2019 (а.с.90).

Отже, з матеріалів справи вбачається, що майновий стан позивача є достатнім для забезпечення належного утримання та рівня життя дитини на момент звернення до суду з цим позовом.

Щодо посилань скаржника на те, що рівень доходів відповідача становить 70 000 грн на місяць, апеляційний суд звертає увагу на наступне.

Як вбачається з листа компанії «VITA Maritime» від 27.02.2019 року ОСОБА_4 звертався до ТОВ «VITA Maritime» за послугами з посередництва у працевлаштуванні за кордоном протягом трьох років, що передували даті отримання ухвали Іллічівського міського суду Одеської області від 11.02.2019 року та між ОСОБА_4 і компанією судновласником Leonhardt & Blumberg GmbH & Co.KG протягом останніх трьох років були укладені строкові контракти від 26.11.2015 року, від 07.11.2016 року та від 09.03.2018 року (а.с. 41-42). Відповідно до перекладу трудової угоди, згідно якого вбачається, що ОСОБА_6 прийнятий на роботу на посаду механіка на судно HANSA NEUBURG з 11.03.2018 року, строк трудової угоди 4 місяці, загальна зарплатня за місяць 5800 доларів США (а.с.114). Відповідно до відомостей з Державної прикордонної служби України, відповідач ОСОБА_4 , починаючи з 22.04.2014 року по 07.11.2018 року регулярно перетинав державний кордон України (а.с.50).

З наданих копій трудових контрактів вбачається, що відповідач працював за контрактом від 26.11.2015 року 5 місяців, від 07.11.2016 року 5 місяців та від 09.03.2018 року 4 місяці.

Тобто характер роботи відповідача не передбачає дотримання певного графіку та має непостійний характер, отже обчислення певного середнього доходу відповідача на місяць не є можливим.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.104).

Відповідно до положень ч.1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини, що ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. За змістом ч. 1 ст. 27 Конвенції визнано право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. З урахуванням наведених вище положень міжнародного закону, що є складовою національного законодавства, безумовний обов`язок відповідача стосовно надання ним належного утримання передусім малолітньої дитини визначає істотне обмеження можливості надання ним утримання неповнолітньому сину.

Інших підстав для збільшення розміру аліментів (зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів, тощо) позовна заява не містила.

Враховуючи вищевикладене, висновок суду першої інстанції, що розмір аліментів, визначений позивачкою в позові є завищеним, оскільки встановлення аліментів у розмірі, розрахованому позивачем (20 000,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття), у порушення норм ст. 180 СК України, фактично призведе на покладення тягаря утримання дитини виключно на батька є обґрунтованим та таким, що відповідає матеріалам справи та нормам діючого цивільного законодавства

Посилання скаржника на присудження судом у порушення процесуального права аліментів з моменту набрання рішенням законної сили, а не з дня пред`явлення позову є також не обґрунтованими, виходячи з наступного.

Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", відповідно до ст. 192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Щодо посилань відповідача у відзиві на те, що на його утриманні перебувають непрацездатні батьки, обов`язок по утриманню яких СК України покладено на нього, апеляційний суд зазначає наступне. Дійсно, як вбачається з матеріалів справи батьки відповідач є пенсіонерами, що підтверджується пенсійними посвідченнями (а.с. 66, 67). Однак, доказів, які б свідчили про рівень доходу непрацездатних батьків або доказів, які б підтверджували витрати відповідача на утримання батьків, що власне б свідчило про перебування батьків на його утриманні, матеріали справи не містять. Відтак, оцінюючи вказані обставини в сукупності, апеляційний суд відхиляє наведені доводи відповідача.

Щодо інших доводів апеляційної скарги, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, враховуючи наведене, встановлені обставини справи, матеріальний стан сторін в справі, положення діючого сімейного та цивільного законодавства, оскільки доводи апеляційної скарги не спростували правильних висновків суду першої інстанції, апеляційний суд відмовляє в задоволенні апеляційної скарги та на підставі ст. 375 ЦПК України залишає без змін оскаржуване рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 04 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький

14.05.2020 року м. Одеса