З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
29 квітня 2020 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді Орєхова О. І. ,
за участі секретаря - Сокур О. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду № 2 в м. Біла Церква цивільну справу за позовною заявою Моторно ( транспортного ) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування завданої майнової шкоди, -
В грудні 2019 року позивач Моторно ( транспортне ) страхове бюро України звернулося до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до ОСОБА_1 про відшкодування завданої майнової шкоди, посилаючись на наступні обставини.
01 жовтня 2017 року на автодорозі «Київ-Одеса», сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Citroen С4», державний номерний знак НОМЕР_1 , який знаходився під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2
В результаті ДТП водій автомобіля «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_2 від отриманих тілесних ушкоджень помер на місті пригоді.
05 червня 2018 року вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 визнано винним у настанні ДТП.
Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно з ч. 1 ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.
Відповідно до ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується.
Підставою для позову стала регламентна виплата МТСБУ за відшкодування витрат на поховання, спорудження надгробного пам`ятника та шкоду, заподіяну внаслідок смерті годувальника, для неповнолітньої на момент ДТП ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком якої є померлий ОСОБА_2 .
Згідно інформації, що є в розпорядженні МТСБУ, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 не була застрахована на дату ДТП. Керуючись нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ визначило розмір заподіяної шкоди та здійснило регламентну виплату потерпілій особі ОСОБА_3 у розмірі 115 200 гри. 00 коп. та 38 400 грн. 00 коп. на користь ОСОБА_4 , якого було призначено піклувальником неповнолітньої на момент ДТП ОСОБА_3 .
Виплата страхового відшкодування була здійснена МТСБУ на підставі Свідоцтва про смерть ОСОБА_2 від 06.10.2017 року, заяви про виплату страхового відшкодування від 12.12.2017 року, розрахунків на виплату відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого внаслідок ДТП від 25.09.2018 та 24.10.2018 року та розрахунку розміру відшкодування шкоди, пов`язаної із витратами на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника від 05.03.2018 року. Факт зазначеної виплати підтверджується платіжними дорученнями № 1013719 від 08.11.2018 року, № 993688 від 03.10.2018 року та № 910670 від 30.07.2018 року.
Відповідно до п. п. 38.2.1. п. 38.2. ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.
Частина 1 статті 1191 ЦК України передбачає, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 на момент настання ДТП не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, то після виплати суми страхового відшкодування на користь потерпілої особи, у Позивача виникло право вимоги до Відповідача про відшкодування завданої шкоди (в порядку регресу).
Просили суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України суму завданої майнової шкоди в розмірі 153 600 грн. 00 коп. та стягнути з ОСОБА_1 користь Моторного (транспортного) страхового бюро України витрати на оплату судового збору ( а. с. 1-4 ).
Ухвалою судді від 23 грудня 2019 року позовна заява Моторно ( транспортного ) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування завданої майнової шкоди була залишена без руху ( а. с. 40-42 ).
16 січня 2020 року за вх. № 1385 судом отримано від МТСБ заяву про усунення недоліків, належним чином завірені додатки та документ про сплату судового збору у розмірі 383 гривень ( а. с. 45-77 ).
Після отримання відомостей про реєстрацію місця проживання відповідача ОСОБА_1 ( а. с. 83 ) ухвалою судді від 06 лютого 2020 року постановлено прийняти до провадження зазначену цивільну справу та провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням ( викликом ) сторін ( а. с. 84-85 ).
В судове засідання позивач МТСБУ свого представника не направив, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи свідчить наявне поштове повідомлення про вручення.
14 лютого 2020 року за вх. № 5815 судом отримано заяву від представника МТСБУ ОСОБА_5 , в якій просили розглядати справу без участі позивача та його представника. Позовні вимогу підтримують в повному обсязі та не заперечують проти ухвалення у справі заочного рішення ( а. с. 92 ).
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце слухання справи повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи свідчить розписка останнього, яка отримана особисто 24 березня 2020 року.
Крім того, 24 березня 2020 року ОСОБА_1 отримав копію позовної заяви з додатками та ухвалу судді від 06.02.2020 року про прийняти до провадження зазначену цивільну справу.
Відповідно до ч. 5 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повісткаповідомлення завчасно.
Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що відповідач належним чином повідомлений про час, дату та місце слухання справи.
Заяв та клопотань на адресу суду від відповідача не надходило та і не надходило від відповідача і відзиву на позовну заяву Моторно ( транспортного ) страхового бюро України.
Стаття 280 ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Оскільки, належним чином повідомлений відповідач ОСОБА_1 не з`явився в судове засідання, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, не повідомивши суду про поважність причини неявки та не надав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи, а саме заочного, суд вважає за необхідним по даній справі провести заочний розгляд.
Відповідно до ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.
Ухвалою суду від 29.04.2020 року постановлено проводити заочний розгляд у зазначеній цивільній справі.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги Моторно ( транспортного ) страхового бюро України підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлені наступні обставини та спірні їм правовідносини.
Встановлено, що 01 жовтня 2017 року о 21 годині 00 хвилин на 53 км а/д «Київ-Одеса», на території Васильківського району Київської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Citroen С4», державний номерний знак НОМЕР_1 , який знаходився під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2
В результаті ДТП водій автомобіля «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_2 та пасажир ОСОБА_6 від отриманих тілесних ушкоджень померли, а інший пасажир цього автомобіля ОСОБА_3 отримала тяжкі тілесні ушкодження.
05 червня 2018 року вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України та призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортним засобом на строк 3 роки. Відповідно до положень ст. ст. 75 і 76 КК України звільнено засудженого ОСОБА_1 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк випробування тривалістю 3 роки з зобов`язанням повідомляти орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та навчання, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. Іспитовий строк відбуття покарання ОСОБА_1 обчислювати з моменту проголошення вироку з 05 червня 2018 року.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_1 свою вину у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, визнав повністю, та пояснив, що того дня, 01 жовтня 2017 року він рухався на автомобілі «Citroen С4» по трасі «Київ-Одеса». Близько 21 години відволікшись від керування, він зачепив автомобілем бетонний блок, після чого його викинуло на зустрічну смугу руху, де він зіткнувся з автомобілем «Фольксваген». В скоєному щиро розкаявся ( а. с. 49 ).
Вирок набрав законної сили 13 червня 2018 року ( а. с. 48-51 ).

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Встановлено, що станом на дату скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача не застрахована за Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно витягу з рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 30.11.2017 року за № 2719 вирішено призначити громадянина ОСОБА_4 піклувальником неповнолітньої дитини-сироти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також належного дитині житла та майна. Батьки дитини померли ( а. с. 54 ).

Рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 26.10.2017 року за № 2407 надано неповнолітній ОСОБА_3 статус дитини-сироти ( а. с. 55 ).

12 грудня 2017 року до МТСБУ на підставі довіреності звернулася ОСОБА_7 , яка директор ТОВ «Центр Автовиплат Поліс» з заявою про виплату страхового відшкодування ( а. с. 56-57, 58 ).

Керуючись нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ визначило розмір заподіяної шкоди та здійснило регламентну виплату потерпілій особі ОСОБА_3 у розмірі 115 200 гри. 00 коп. та 38 400 грн. 00 коп. на користь ОСОБА_4 , якого було призначено піклувальником неповнолітньої на момент ДТП ОСОБА_3 .

Виплата страхового відшкодування була здійснена МТСБУ на підставі Свідоцтва про смерть ОСОБА_2 від 06.10.2017 року ( а. с. 59 ), заяви про виплату страхового відшкодування від 12.12.2017 року ( а. с. 56-57 ), розрахунків на виплату відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого внаслідок ДТП від 25.09.2018 та 24.10.2018 року та розрахунку розміру відшкодування шкоди, пов`язаної із витратами на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника від 05.03.2018 року ( а. с. 61, 62, 63 ).

Факт зазначеної виплати підтверджується платіжними дорученнями № 1013719 від 08.11.2018 року на суму 57 600 гривень, № 993688 від 03.10.2018 року на суму 57 600 гривень та № 910670 від 30.07.2018 року на суму 38 400 гривень ( а. с. 66, 67, 68 ).

01 серпня 2019 року МТСБУ направило ОСОБА_1 вимогу про відшкодування завданої майнової шкоди, що підтверджуються наявним фіскальним чеком ( а. с. 75-77 ), однак зазначена вимога відповідачем проігнорована та не виконана.

Отже, звертаючись до суду з вищевказаним позовом, позивач МТСБУ вважає, що з відповідача, з особи, яка винна у ДТП повинно бути стягнуто відшкодування завданої майнової шкоди у загальному розмірі 153 600 гривень.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення.

Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 5 та 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідальність страховика регулюється Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно ст. 5 цього Закону, об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Статтею 22 вищезазначеного Закону передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до п. 23.1 ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

За ст. 22 п. 22.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно ч. 27.2 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених ст. 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути і меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відповідно до ч. 27.4. ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно і одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Як передбачено п. 38.2. ст. 38 Закону, МТСБУ після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду і який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Згідно ст. 40 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ є гарантом відшкодування шкоди.

За п. 41.1 «а» ст. 41 цього Закону МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Відповідно до ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується.

Відповідно до ст. 27 Закону України ,,Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Отже відповідності до положення ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП. Аналогічні положення закріплені і у ст.1191 ЦК України, згідно якої особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу (далі - ЦК України ).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Отже, виплативши потерпілої ОСОБА_3 завдану ДТП регламентну виплату у розмірі 153 600 гривень на користь ОСОБА_4 , якого було призначено піклувальником неповнолітньої, позивач набув право регресу до відповідача, з вини якого сталася вищевказана дорожньо-транспортна пригода.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 5 статті 263 ЦПК України передбачено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин,на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в межах даного спору позивачем, який виплатив потерпілій особі завдану майнову шкоду, правомірно заявлені вимоги до відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно із п. 1 ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Тому, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача Моторно ( транспортного ) страхового бюро України підлягає стягненню понесені судові витрати у сумі 2 304,00 гривень, які документально підтверджуються наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями від 15 листопада 2019 року на суму 1 921 гривень ( а. с. 5 ) та від 03 січня 2020 року на суму 383 гривень ( а. с. 47 ).

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 22, 993, 1166, 1187, 1191, 1200, 1201 Цивільного кодексу України, 2, 12, 13, 19, 76, 77, 81, 82, 128, 133, 141, 258, 259, 263, 265, 273, 280-289 ЦПК України, Законом України ,,Про страхування", Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд,-

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги Моторно ( транспортного ) страхового бюро України до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування, - задовольнити.

Стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача Моторно ( транспортного ) страхового бюро України завдану майнову шкоду в розмірі 153 600 гривень та судові витрати у розмірі 2 304 гривень, загалом 155 904 гривень (сто п`ятдесят п`ять тисяч дев`ятсот чотири гривні ).

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення ( виклику ) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складання у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення якщо така адреса відсутня.

Позивач: Моторне ( транспортне ) страхове бюро України ( адреса місцезнаходження: 02154, м. Київ, Русанівський бульвар, буд. 8, п/р: НОМЕР_3 в АТ «Укрексімбанк», МФО: 322313, );

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 ).

Повний текст заочного рішення складено 29 квітня 2020 року.

Заочне рішення надруковане в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

СуддяО. І. Орєхов