БЕРЕЗАНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ провадження 2/356/47/20
Справа № 356/746/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.05.2020 року Березанський міський суд Київської області в складі:

головуючого судді Голік Г.К.,

за участю секретарів Бейгул Л.М., Харченко Ж.В.

представника відповідача Литвин В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Березань цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

УСТАНОВИВ:

17.10.2019 АТ КБ «ПриватБанк» (далі - Банк) звернулося до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 07.10.2013 ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п.п. 2.1.1.2.3 , 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті htttp:/privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві.

При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 31.08.2019 має заборгованість 168928,13 грн., яка складається з наступного: 7359,84 грн. - заборгованість за кредитом; 161468,29 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 100,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією.

У позовній заяві зазначено, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості. А кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, заборгованість до стягнення становить 127647,40 грн., яка складається з наступного: 7359,84 грн. - заборгованість за кредитом; 120287,56 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом з 07.10.2013 по 16.04.2019.

На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав АТ КБ «ПриватБанк».

Таким чином, позивач просить суд стягнути з відповідача - ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 127647,40 грн. за кредитним договором № б/н від 07.10.2013, яка складається з наступного: 7359,84 грн. - заборгованість за кредитом; 120287,56 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом з 07.10.2013 по 16.04.2019. Судові витрати у розмірі 1921,00 грн.

14.11.2019 ухвалою Березанського міського суду Київської області прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

27.02.2020 ухвалою Березанського міського суду Київської області задоволено частково клопотання представника відповідача - адвоката Литвин Валентини Василівни про витребування доказів у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Відповідно до ч. 2-6 ст. 19 ЦПК України (в редакції, чинній на час звернення позивачем до суду) цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). З огляду на предмет позову, зокрема, те що дана справа є малозначною справою і ціна позову не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, вона підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Обставини справи, що згідно з ч. 3 ст. 274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку.

Враховуючи викладене, суд вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві він вказав, що в разі неявки в судове засідання відповідача, АТ КБ «ПриватБанк» не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника Банку та винесення заочного рішення судом.

Крім того, до позовної заяви представником позивача додано клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, в якому вказано, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» підтримує у повному обсязі, необхідні докази є в матеріалах справи, клопотання та заяви з боку АТ КБ «ПриватБанк» відсутні, позивач не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення суду, у разі виникнення обставин, викладених в ч. 1 ст. 280 ЦПК України (Т. 1, а.с. 7).

Представник відповідача - адвокат Литвин В.В. в судовому засіданні підтримала позицію, викладену у відзиві на позовну заяву, просила застосувати наслідки спливу строку позовної давності, а відтак, відмовити у задоволенні позовних вимог.

До канцелярії суду надійшов відзив на позовну заяву в порядку ст. 278 ЦПК України від представника відповідача адвоката Литвин В.В., зареєстрований канцелярією суду за вх. № 3812 від 21.12.2019.

Так, у відзиві зазначено, що відповідач не визнає позовні вимоги в повному обсязі, не погоджується з доводами, викладеними позивачем в позовній заяві та вважає її такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до укладеного договору № б/н від 07.10.2013 відповідач отримав кредит у розмірі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки - квітень 2016. Тобто, відповідач повинен був вносити на картку обов`язкові щомісячні платежі, що включають в себе частину кредиту та нараховані проценти з кінцевим терміном повернення - до кінця квітня 2016 року (відповідно до Пам`ятки клієнта Кредитка «Універсальна» Тарифи та основні умови обслуговування та кредитування»).

Яким би способом не визначався в договорі розмір пені, він не може перевищувати той розмір, який установлено законом як граничний, тобто за прострочення платежу за договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислена на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України.

З посиланням на правову позицію, викладену у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, у відзиві вказано, що у випадку закінчення строку кредитування або пред`явлення вимоги про дострокове повернення кредиту кредитор втрачає право на нарахування процентів, передбачених кредитним договором, а його права підлягають захисту відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, а саме, кредитор отримує право нараховувати 3 % річних від простроченої суми кредиту та інфляційні втрати.

Таким чином, дія договору закінчилась останнього числа квітня місяця 2016 року, тому нарахування позивачем заборгованості по процентній ставці (30,00 %) за користування кредитними коштами в зазначеному розмірі є неправомірним та не відповідає діючому законодавству України. Позивач має право нараховувати лише 3 % річних від простроченої суми кредиту та інфляційні втрати.

Перебіг строку позовної давності почався з 01 травня 2016 року та закінчився 1 травня 2019 року. Позовна заява сформована в системі «Електронний суд» 17.10.2019, вже після закінчення строку позовної давності.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги, тому нарахування позивачем процентів за кредитом є неправомірним. Аналогічну позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові по справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) від 28 березня 2018 року.

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву звернув увагу на те, що позивачем надано розрахунок заборгованості за договором № б/н від 07.10.2013, станом на 31.08.2019, відповідно до якого суми погашення за наданим кредитом періодично списувались автоматично з іншої «зарплатної» картки відповідача, без його підтвердження.

Дані обставини підтверджуються наданою випискою по картці № НОМЕР_1 від 11.12.2019, відповідно до якої суми автоматичного списання є ідентичними сумам погашення за наданим кредитним договором, згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за договором № б/н від 07.10.2013.

Автоматичне списання коштів не є добровільною дією відповідача та не свідчить про визнання ним боргу, тому положення ст. 264 ЦК України в даному випадку не можуть бути застосовані.

На підтвердження цієї позиції представник відповідача послалася на правову позицію, зазначену в Постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року по справі № 161/20278/14-ц.

Враховуючи викладене вище, представник відповідача просить суд відмовити АТ КБ «ПриватБанк» в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Крім того, представником відповідача надано заяву про застосування строку позовної давності, у якій з посиланням на ст. 253-257, 260-261, 267 ЦК України вона просить суд застосувати по справі № 356/746/19 позовну дваність, яка є підставою для відмови в позові, оскільки перебіг строку позовної давності почався з 01 травня 2016 року та закінчився 01 травня 2019 року. Позовна заява сформована представником АТ КБ «ПриватБанк» в системі «Електронний суд» 17.10.2019, вже після закінчення строку позовної давності (Т. 1, а.с. 147-148).

В порядку ст. 179 ЦПК України представником позивача 12.02.2020 надано відповідь на відзив, яка зареєстрована канцелярією суду за вх. № 552 від 12.02.2020, у якій щодо ознайомлення позичальника з умовами кредитування зазначено, що позивачем надана до суду копія анкети-заяви від 07.10.2013, з якої чітко вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання та інша додаткова інформація, необхідна для отримання кредитної картки. З копії анкети-заяви чітко вбачається, що ОСОБА_1 висловив згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної картки «Універсальна» та особистим підписом засвідчив, що «Я згоден (на) з тим, що заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, становить між мною та Банком Договір про надання банківських послуг. Я ознайомився (лась) і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані мені для ознайомлення в письмовому вигляді…»

Також до матеріалів позовної заяви долучено Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», з якого чітко вбачається, що відповідачу встановлено поточну ставку в розмірі 2,5 % (30% на рік), вказано розміри комісій та штрафів тощо. Тобто, сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови.

До відповіді на відзив додано виписку з карткового рахунку, де чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, а отже, й отримав кредитну картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки.

З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що позивач частково сплачував заборгованість за договором (погашення відображені в графі «Сума погашення за наданим кредитом»).

Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку відповідача - баланс станом на дату укладання договору (надана сума кредиту), всі операції за картковим рахунком (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після проведеної операції).

Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались.

Враховуючи норми закону та докази, що містяться в матеріалах справи, можна дійти висновку, що правовідносини між сторонами тривають й належним чином зобов`язання не виконані та кредитором не прийняті.

Щодо договірного списання коштів у відповіді на відзив вказано, що за договором про надання банківських послуг № б/н від 07.10.2013 клієнт має прострочену заборгованість. Постановою НБУ «Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті» від 29.03.2004 (п. 1.4) передбачено договірне списання банком з рахунку клієнта коштів без надання клієнтом платіжного доручення, може здійснюватися Банком у порядку, передбаченому в договорі, укладеному між ним і клієнтом.

Пунктом 6.1 вказаної вище постанови встановлено, що Банк обумовлює своє право на здійснення договірного списання за дорученням платника з його рахунку в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг. Якщо кредитором за договором є банк, що обслуговує платника, то право цього банку на здійснення договірного списання передбачається в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг. Договір може містити інформацію, яка потрібна банку для списання ним коштів з рахунку платника (п. 6.5).

Згідно з умовами договору, а саме п. 1.1.3.1.6 договору клієнт доручає банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків клієнта, відкритих в валюті кредитного ліміту, в межах сум, які підлягають сплаті банку по цьому договору, при настанні строків платежів, а також списання грошових коштів з картрахунку в випадку настання строків платежів по іншим договорам. Банк проводить списання коштів в грошовій одиниці України та іноземній валюті з будь-якого рахунку клієнта в сумі, що еквівалетна сумі заборгованості по договору.

У зв`язку з цим, обставини, на які посилається відповідач, не відповідають дійсності.

Щодо правомірності нарахування процентів до повного погашення заборгованості за кредитним договором представник позивача вказує, що згідно п. 91 постанови Великої Палати Верховного Суду по справі № 444/9519/12 від 28.03.2018, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Тобто, якщо строк виконання зобов`язання сплив, або якщо були заявлені вимоги щодо дострокового стягнення заборгованості, то кредитор має право на індекс інфляції за весь час прострочення та 3 проценти річних.

Однак, кредитор може вимагати і інший розмір процентів, якщо він встановлений договором.

Згідно з умовами договору банком передано відповідачу кредитну карту зі строком дії до 04.2016, в обмін на зобов`язання позичальника по поверненню кредиту, сплати процентів в обумовлені у заяві, Умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифах строки.

Отже, датою 04.2016 року (останній день строку дії карти) визначено кінцеву дату для здійснення позичальником останнього щомісячного платежу по погашенню кредиту в розмірі та в строки, встановлені Тарифами при відсутності порушень по сплаті та простроченої заборгованості, а не кінцевий термін спливу виконання своїх грошових зобов`язань за кредитним договором № б/н та припинення зобов`язань в цілому.

Таким чином, відсутні підстави для припинення щомісячного нарахування процентів на суму простроченої заборгованості по кредиту, як плату за весь час фактичного користування кредитними коштами, оскільки, розрахунок заборгованості здійснюється до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму залишку заборгованості за кредитом.

Нарахування Банком відсотків після закінчення строку виконання зобов`язання є цілком законним та повністю узгоджується з Умовами надання споживчого кредиту та зовсім не суперечить положенням постанови Великої Палати Верховного Суду по справі № 444/9519/12 та ч.2 ст. 625 ЦК України.

Щодо заперечення відповідача стосовно порядку стягнення пені, відповідач зазначає, що розмір пені повинен обмежуватися подвійною обліковою ставкою НБУ і при цьому посилається на Закон України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» для обмеження суми пені подвійною обліковою ставкою. Відповідно до преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності.

Стосовно строку дії договору та кредитної картки. По даному договору відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку, видано картку а сума обов`язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту.

Згідно Умов та Правил картковий рахунок - це поточний рахунок, на якому враховуються операції по платіжній картці.

Тобто, необхідно розрізняти поняття даних кредитно-правових відносин, які поєднані в одне ціле - Кредитний договір. Дія договору пролонгується кожні 12 місяців. Картковий рахунок діє до повного виконання, а строк дії картки зазначено на самій картці.

Так, кредитний договір чинний, а заперечення відповідача нічим не обґрунтовані.

Верховний Суд України неодноразово висловлювався відносно строку виконання зобов`язань по кредитах, що надаються у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитні картки, а саме 19.03.2014, справа № 6-14цс14 та 18.06.2014 справа № 6-61цс14 «Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України); щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору».

Відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, строк перевипущеної картки діє до останнього дня 04.2016. Позивач же звернувся до суду з позовом до відповідача 17.10.2019 - до спливу строку позовної давності.

У зв`язку з цим, обставини, на які відповідач посилається, не відповідають дійсності, а строк позовної давності як загальний, так і спеціальний позивачем дотримано при зверненні до суду.

Також представник позивача у відповіді на відзив звернув увагу на те, що з виписки по рахунку вбачається, що відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що відповідач знав про умови кредитування та визнав свої зобов`язання за договором.

Відтак, представник позивача просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Крім того, 16.04.2020 на електронну пошту суду надійшли пояснення за підписом представника позивача (зареєстровано за вх. № ЕП-346 від 16.04.2020), та аналогічні пояснення, що надійшли до суду поштою 23.04.2020, у яких він обґрунтовує позовні вимоги Банку, наголошує на тому, що суду було надано виписку з карткового рахунку, де чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, а отже, й отримав кредитну картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без навності картки. До суду надано банківську виписку по рахунку, яка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженим наказом Мін`юсту від 12.04.12 № 578/5. Із виписки вбачається, що відповідач знімав кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість за договором і знову користувався кредитними коштами. Користуючись кредитними коштами, відповідачу були добре відомі і зрозумілі умови договору, а тому його твердження щодо не знання тарифів та правил не відповідають дійсним обставинам справи. Датою 04.2016 (останній день строку дії карти) визначено кінцеву дату для здійснення позичальником останнього щомісячного платежу по погашенню кредиту у розмірі та в строки, встановлені Тарифами при відсутності порушень по сплаті та простроченої заборгованості, але не кінцевий термін спливу виконання своїх грошових зобов`язань за кредитним договором № б/н та припинення зобов`язань в цілому. Таким чином, відсутні підстави для припинення щомісячного нарахування процентів на суму заборгованості по кредиту, як плату за весь час фактичного користування кредитними коштами, оскільки розрахунок заборгованості здійснюється до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму залишку заборгованості за кредитом.

У поясненнях зазначено, що відповідач помиляється щодо дійсних обставин справи, оскільки картка № НОМЕР_2 від 27.04.2012 за даним кредитним договором не видавалася. Клієнт ОСОБА_1 згідно кредитного договору б/н від 07.10.2013 отримав картку № НОМЕР_3 , зі строком дії до останнього дня 04.2016. В подальшому картка не перевипускалася. Необхідно розрізняти поняття кредитно-правових відносин, які поєднані в одне ціле - кредитний договір. Дія договору пролонгується кожні 12 місяців. Картковий рахунок діє до повного виконання, а строк дії картки зазначено на самій картці. Так, кредитний договір чинний, а заперечення відповідача нічим не обґрунтовані. Щодо строків позовної давності у поясненнях зазначено, що відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, строк дії перевипущеної картки до останнього дня 04.2016 року. Позивач же звернувся до суду з позовом до відповідача 17.10.2019 - до спливу строку позовної давності.

Відповідно до ч. 1 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Заслухавши представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено.

Відповідно до ст. 2, 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 ст. 260 ЦК України встановлено, що позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно з ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до ч. 3,4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

07.10.2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено договір № б/н шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку (Т. 1, а.с. 11).

Згідно з рішенням Єдиного акціонера Банку від 21 травня 2018 року № 519 було змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк». Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» є правонаступником всіх прав та зобов`язань Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», що підтверджується копією Статуту АТ КБ «ПриватБанк», що додана позивачем до позовної заяви (Т. 1, а.с. 17-18).

До матеріалів справи позивачем додано Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», яка не містить ані дати, ані підпису позичальника (відповідача) (Т. 1, а.с. 43).

Банк свої зобов`язання виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

З розрахунку заборгованості, доданого Банком до позовної заяви, вбачається, що у зв`язку з порушеннями відповідачем ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором станом на 31.08.2019 він має заборгованість: заборгованiсть за кредитом: 7359,84 грн., заборгованiсть за процентами: 161468,29 грн., в т.ч. несплаченi проценти на прострочену заборгованiсть: 161468,29 грн.; комiсiя в т.ч. нарахована комiсiя 100,00 грн. Разом: 168928,13 грн. Заборгованість до стягнення: заборгованiсть за кредитом: 7359,84 грн.; заборгованiсть за процентами з 07.10.2013 по 16.04.2019: 120287,56 грн. Разом до стягнення: 127647,40 грн. ( Т. 1, а.с. 8-10).

Враховуючи наведене, факт порушення позичальником умов кредитного договору є доведеним, а тому доводи позивача щодо стягнення суми заборгованості за кредитом у розмірі 7359,84 грн. знаходять своє підтвердження.

Щодо тверджень представника відповідача у відзиві на рахунок порядку визначення граничного розміру пені за прострочення платежу за договором, та відповідних заперечень представника позивача у відповіді на відзив, суд звертає увагу на те, що, як вбачається з позовних вимог, заявлених позивачем, він не ставить питання про стягнення з відповідача пені, відтак, суд в силу вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України, розглядає справу в межах заявлених позовних вимог.

Що стосується заяви представника відповідача про застосування строку позовної давності, то суд зазначає наступне.

Договір між сторонами укладався 07.10.2013.

На виконання ухвали суду від 27.02.2020 про витребування доказів позивачем надано довідку, згідно з якою між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був підписаний кредитний договір № б/н, за яким було надано наступну картку: НОМЕР_3 дата відкриття: 07.10.2013, термін дії 04/16 ( Т. 1, а.с. 230).

Також надано виписку по рахунку основна карта НОМЕР_3 за період з 01.01.1999 по 04.03.2020 дата обробки: 07.10.2013 по 14.01.2020 (Т. 1, а.с. 225-229).

Крім того, у листі за підписом представника позивача від 26.03.2020 за вих. № 214724-ВБ вказано, що картка № НОМЕР_2 від 27.04.2012 за даним кредитним договором не видавалася (Т. 1, а.с. 223).

Суд критично оцінює надану у якості доказу фотокопію зображення картки № НОМЕР_2 , зважаюи на те, що позивачем спростовано факт видачі вказаної картки ОСОБА_1 за кредитним договором № б/н від 07.10.2013 (Т. 1, а.с. 79).

Так, під час розгляду справи встановлено і сторонами не оспорюється, що строк дії картки, виданої відповідачу ОСОБА_1 згідно кредитного договору б/н від 07.10.2013 № НОМЕР_3 , встановлений до останнього дня 04.2016 року, що підтверджується довідкою про видачу кредитних карт від 22.01.2020 № 30.1.0.0/2-20191017/155, доданою представником позивача до відповіді на відзив (Т. 1, а.с. 168).

Згідно з наданою представником позивача випискою по рахунку, останнє поповнення готівкою своєї картки в терміналі самообслуговування ОСОБА_1 було зроблено 23.02.2015. Решта операцій - договірне (автоматичне) списання коштів (Т. 1, а.с. 169-171).

На підтвердження факту автоматичного списання коштів на погашення заборгованості за кредитним договором із зарплатної картки відповідача до відзиву додано виписку по картці № НОМЕР_4 від 11.12.2019 (Т. 1, а.с. 60-77).

Суд критично оцінює посилання представника позивача на п. 1.1.7.31 договору, згідно якого строк позовної давності за кредитним договором, щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) був збільшений до 50 років, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, вони не містять доказів того, що підписана відповідачем анкета-заява підтверджує ознайомлення відповідача з Умовами та Правилами надання банківських послуг у ПриватБанку. Крім того, в анкеті-заяві не зазначено, в якій саме редакції були чинними Умови та Правила, такі Умови та Правила не підписані відповідачем.

За відсутності ж підпису позичальника на Умовах і Правилах, суд позбавлений можливості перевірити, чи на момент отримання відповідачем кредитних коштів вказані документи містили наведені банком у позовній заяві умови, зокрема, щодо договірного встановлення строку позовної давності, розміру та порядку нарахування процентів за користування кредитними коштами та неустойки (пені, штрафів). А роздруківки Умов та Правил, Тарифів із сайту банку не можуть бути належними доказами, оскільки такі повністю залежать від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

У цьому випадку також не підлягають застосуванню правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» до моменту звернення до суду із вказаним позовом.

Отже, твердження позивача, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, строк позовної давності у вигляді 50 років, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів), за порушення термінів виконання договірних зобов`язань є безпідставними.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/1180/17, провадження № 14-131цс 19.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, які відбулися у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (№o. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 91-93 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц (провадження № 14-10цс18) відступлено від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 2 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15, та зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу).

Тлумачення статті 264 ЦК України свідчить, що переривання позовної давності можливе виключно в межах позовної давності.

У постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року у справі № 3-269гс16 зроблено висновок, що «до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій».

У постанові Верховного Суду України від 8 листопада 2017 року у справі № 6-2891цс16 вказано, що «відповідно до частин першої, третьої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2018 року в справі № 161/15679/15-ц (провадження № 61-765св18) міститься висновок по застосуванню частини першої статті 264 ЦК України та вказано, що з тлумачення цієї норми слідує, що вона пов`язує переривання позовної давності з будь-якими активними діями зобов`язаного суб`єкта (боржника). При цьому не виключається й випадку, коли переривання перебігу позовної давності буде відбуватися внаслідок визнання боргу, що здійснюється іншими суб`єктами, якщо на це була виражена воля боржника. Тобто, коли боржник виражає свою згоду чи уповноважує на це відповідного іншого суб`єкта».

Відтак, договірне списання грошових коштів не може призводити до переривання позовної давності, адже банк самостійно здійснює списання грошових коштів, і боржник при цьому, не вчиняє будь-яких активних дій, які б стали підставою для переривання.

Вказаний висновок узгоджується з висновком, зробленим у постанові Верховного Суду у справі № 442/5498/16-ц (провадження № 61-37554св18) від 13 січня 2020 року.

Так, як вбачається з виписки по рахунку, яка була надана АТ КБ «ПриватБанк», останнє поповнення готівкою своєї картки в терміналі самообслуговування ОСОБА_1 було зроблено 23.02.2015. Решта операцій - договірне (автоматичне) списання коштів.

Таким чином, посилання представника позивача на те, що позов подано в межах строку позовної давності, не відповідають встановленим судом обставинам.

Враховуючи те, що строк дії картки встановлений до останнього дня місяця квітня 2016 року, а з позовом до суду позивач звернувся 17.10.2019, суд приходить до висновку, що встановлений ст. 257 ЦК України загальний трирічний строк позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості по кредиту позивачем пропущено.

Поважних причин пропуску Банком строку звернення до суду судом не встановлено, заяви про поновлення строку на розгляд суду не надходило.

З врахуванням наведеного, суд робить висновок про сплив позовної давності за вимогами позивача, адже про сплив позовної давності у справі заявив представник відповідача, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктом 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі відмови в позові - на позивача.

Керуючись ст. 12, 19, 76, 77, 80, 81, 89, 141, 178, 179, 279, 263, 265, 273 ЦПК України, ст. 253, 256-257, 260-261, 264, 267, 526, 530, 599, 610, 612, 634, 1048, 1050, 1054 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", 01001, м. Київ, вул. Грушевського, б. 1Д, , до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , про стягнення заборгованості, - відмовити.

Відповідно до п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення в Київський апеляційний суд через Березанський міський суд Київської області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги,відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г. К. Голік