Номер провадження: 22-ц/813/1242/20
Головуючий у першій інстанції Чернявська Л. М.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.04.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Дрішлюка А.І.,

за участю секретаря Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у спрощеному порядку за відсутністю учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 02 квітня 2019 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Кербенка Олександри Олександрівни, заінтересована особа: Кредитна спілка «Україна»,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Кербенко Олександри Олександрівни, заінтересована особа: Кредитна спілка «Україна», у якій просить визнати дії державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Кербенко О.О. неправомірними; визнати повідомлення №2320 від 15.06.2018 року про повернення виконавчого документу стягувачу незаконним; зобов`язати державного виконавця Кербенко О.О. усунути порушення чинного законодавства та вчинити дії відповідно до ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження».

В обґрунтування скарги заявник вказує, що 20.06.2018 року на його адресу надійшло повідомлення державного виконавця №2320 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 15.06.2018 року.

Підставою для повернення виконавчого листа №522/16988/15-ц, виданого Приморським районним судом м. Одеси 22.03.2016 року, є відсутність підтверджуючих документів про сплату стягувачем авансового внеску.

У скарзі ОСОБА_1 зазначає, що оскільки відповідно до ч. 2 ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» від сплати авансового внеску звільняються стягувачі за рішеннями про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої вчиненим кримінальним правопорушенням, посилання державного виконавця на відсутність квитанції про сплату авансового внеску як підставу для відмови у прийнятті до провадження виконавчого документа необґрунтованим та безпідставним.

Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2018 року скаргу ОСОБА_1 було прийнято до розгляду та відкрито провадження.

14 березня 2019 року на адресу суду надійшли заперечення державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Кербенко О.О. на скаргу ОСОБА_1 , у яких держаний виконавець зазначила, що діяла відповідно до вимог чинного законодавства, а саме повернула виконавчий лист без виконання, оскільки заява про відкриття виконавчого провадження не відповідала ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з тим, що до неї не було додано квитанції про сплату авансового внеску. На підставі викладеного просить залишити скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

В судове засідання скаржник з`явився, наполягав на задоволенні скарги.

Державний виконавець Кербенко О.О. в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд скарги за її відсутності.

Представник боржника КС «Україна» в судове засідання не з`явився, сповіщався належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 02 квітня 2019 року скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 звернувся до суду апеляційної інстанції із апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та задовольнити скаргу у повному обсязі, посилаючись на порушення норм процесуального права.

В доводах апеляційної скарги зазначено, що на момент вирішення справи рішення суду від 10 лютого 2016 року залишалось невиконаним понад трьох років, авансовий платіж по провадженням, які витікають із кримінальних справ, не сплачується. Крім того, він вважає, що суд першої інстанції не правильно взяв до уваги доводи державного виконавця про те, що він не мав права відкривати виконавче провадження так як КС «Україна» визнана банкрутом.

У судове засідання, призначене на 16 квітня 2020 року, сторони у справі не з`явились, були належним чином сповіщені про дату, час та місце слухання справи, заяв про відкладення розгляду справи від учасників справи до суду не надходило.

15 квітня 2020 року до Одеського апеляційного суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи за його відсутністю.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлене 27 квітня 2020 року.

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, а у задоволенні скарги необхідно відмовити з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно до ч. 1 п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Так, відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції послався на наступні обставини.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10 лютого 2016 року задоволено позовну заяву ОСОБА_1 задоволено та стягнуто з Кредитної спілки «Україна» на його користь матеріальну шкоду у розмірі 27040 грн. (а.с.31).

За вказаним рішенням Приморським районним судом м. Одеси 22 березня 2016 року видано виконавчий лист (а.с. 5).

Виконавчий документ за рішенням неодноразово надходив на виконання до виконавчої служби.

05 квітня 2016 року відповідно до постанови державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Одеського міського управління юстиції Перчика В.О. відмовлено у відкритті виконавчого провадження за виконавчим листом №522/16988/15-ц, виданим Приморським районним судом м. Одеси 22.03.2016 року на підставі п.6-1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13 квітня 2018 року було задоволено скаргу ОСОБА_1 та постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження від 04 квітня 2016 року визнано незаконною (а.с.29-30). На теперішній час вказана ухвала не набрала законної сили.

Після винесення вище зазначеної ухвали суду від 13 квітня 2018 року ОСОБА_1 повторно звернувся до Другого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області з заявою про прийняття виконавчого документа до виконання.

15 червня 2018 року державним виконавцем Другого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Кербенко О.О. винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання на підставі п.3 та п.8 частини 4 ст.4 ЗУ «Про виконавче провадження» в зв`язку з визнанням боржника КС «Україна» банкрутом та відсутністю підтвердження сплати авансового внеску (а.с.32-33).

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Виконання рішення суду є завершальною стадією цивільного процесу і здійснюється у певній процесуальній формі. Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно з ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Так, 05 червня 2016 року набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII, яким, в тому числі, передбачено сплату авансового внеску за пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Відповідно до вимог п.8 ч.4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим.

Закон України «Про виконавче провадження» передбачає випадки звільнення від сплати авансового внеску.

З матеріалів справи вбачається, що виконавчий лист стягувачу було видано до набрання чинності вказаного вище Закону, проте пред`явлено виконавчий лист до виконання було 15 червня 2018 року.

Відповідно до п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII, зазначено, що рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження.

За змістом п.7 Прикінцевих та Перехідних Положень ЗУ «Про виконавче провадження» № 1404-VIII, виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Таким чином, відкриття виконавчого провадження в даному випадку повинно здійснюватися на підставі норм Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII в редакції, чинній на момент прийняття відповідного рішення.

Суд першої інстанції не прийняв до уваги твердження скаржника щодо звільнення його від сплати авансового внеску на підставі ч. 2 ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою від сплати авансового внеску звільняються стягувачі за рішеннями про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої вчиненим кримінальним правопорушенням, оскільки скаржником не надано доказів того, що він є потерпілим в кримінальному правопорушенні.

Так, рішенням апеляційного суду Одеської області від 25 червня 2015 року, яке набрало законної сили встановлено, що дійсно у 2009 році вкладників Кредитної спілки «Україна» було визнано потерпілими та цивільними позивачами. У грудні 2009 року прокурором відділу прокуратури області було скасовано постанови слідчих про визнання вкладників потерпілими і цивільними позивачами, наслідком було визнання КС «Україна» потерпілою особою та цивільним позивачем в подальшому, відтак, до суду надійшла кримінальна справа, де потерпілою особою та цивільним позивачем була кредитна спілка, а не безпосередньо вкладники, в тому числі й ОСОБА_1 .

У 2011 році судом кримінальну справу направлено на додаткове розслідування для визнання всіх вкладників потерпілими та цивільними позивачами, що слідством і було виконано та направлено у листопаді 2012 року справу до суду, однак така по суті в суді не розглядалась, оскільки у лютому 2013 році знову була направлена на додаткове розслідування для визнання потерпілою особою та цивільним позивачем не вкладників, а кредитної спілки. Після додаткового розслідування справа надійшла до суду, де розглянута по суті з постановленням 22 липня 2014 року вироку. У кримінальній справі, що розглянута судом по суті з постановленням вироку, всі вкладники, рівно як і ОСОБА_1 , не були потерпілими та цивільними позивачами, оскільки потерпілою та цивільним позивачем значилась Кредитна спілка «Україна», яка й представляла вкладників в особі уповноваженого представника. Вироком суду на користь Кредитної спілки «Україна» стягнуто з винних осіб майнову шкоду (матеріальні збитки) в сумі 78635507,00 грн.

Отже, права ОСОБА_1 як вкладника захищено шляхом визнання Кредитної спілки «Україна» потерпілою особою та цивільним позивачем та, відповідно, стягненням вироком суду з винних осіб на користь Кредитної спілки «Україна» майнової шкоди в розмірі 78 635 507 грн.

Таким чином, посилання ОСОБА_1 на звільнення його від сплати авансового внеску при пред`явленні виконавчого листа до виконання на підставі того, що він є потерпілим у кримінальному правопорушенні, є безпідставними.

Окрім цього, суд першої інстанції вважав за необхідне зазначити, що ухвалою Господарського суду Одеської області №21-32-2/44-10-2632 від 18 вересня 2013 року КС «Україна» визнано банкрутом. Скаржник ОСОБА_1 має право звернутися до Господарського суду Одеської області з відповідною заявою для задоволення своїх вимог під час ліквідаційної процедури спільно з іншими кредиторами.

Враховуючи вищенаведене, у суду першої інстанції немає підстав вважати, що суб`єктом оскарження було допущено порушення вимог чинного законодавства щодо винесення повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 15 червня 2018 року.

Оскільки стягувачем не сплачено авансовий внесок та не додано документу, який би підтверджував звільнення стягувача від сплати авансового внеску, а також у зв`язку з визнанням КС «Україна» банкрутом, рішення державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Кербенко О.О. від 15 червня 2018 року є законним, а дії державного виконавця вчинені із дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Однак з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів повністю погодитись не може з огляду на наступне.

Так, посилання суду на те, що ОСОБА_1 повинен сплачувати авансовий платіж, так як він не довів, що є потерпілим у кримінальному правопорушенні, оскільки відповідно до вироку від 22 липня 2014 року у кримінальній справі, що розглянута судом по суті, всі вкладники, рівно як і ОСОБА_1 , не були зазначені потерпілими та цивільними позивачами, а потерпілою та цивільним позивачем значилась Кредитна спілка «Україна», яка й представляла вкладників в особі уповноваженого представника. Вироком суду на користь Кредитної спілки «Україна» стягнуто з винних осіб майнову шкоду (матеріальні збитки) в сумі 78635507,00 грн., спростовуються наявними матеріалами справи.

Суд першої інстанції не навів в своїй ухвалі яким саме судом був винесений вирок від 22 липня 2014 року у кримінальній справі, яким чином цей вирок стосується виниклих правовідносин, копії вироку суд не долучив до матеріалів справи.

В той же час, на а.с. 5 знаходиться копія виконавчого листа виданого Приморським районним судом м. Одеси 22.03.2016р. на підставі рішення цього ж суду від 10.02.2016 року, яке набрало законної сили 09.03.2016р. по справі за позовом ОСОБА_1 до КС «Україна» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином на суму 27040 грн.

Саме цей виконавчий лист був повернутий державним виконавцем і саме ці дії щодо повернення оскаржені по цій справі.

Тобто в самому виконавчому листі зазначено, що справа розглядалась саме про відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», від сплати авансового внеску звільняються стягувачі за рішеннями про відшкодування майнової та/або моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Законом не передбачено обов`язку стягувача доводити, що він є потерпілим за кримінальним правопорушенням, а про те, що на його користь була стягнута матеріальна шкода завдана злочином, прямо зазначено у виконавчому листі.

Щодо доводу про те, що ухвалою Господарського суду Одеської області №21-32-2/44-10-2632 від 18 вересня 2013 року КС «Україна» визнано банкрутом. Скаржник ОСОБА_1 має право звернутися до Господарського суду Одеської області з відповідною заявою для задоволення своїх вимог під час ліквідаційної процедури спільно з іншими кредиторами, то колегія суддів зазначає наступне.

В постанові Одеського апеляційного суду від 02 квітня 2019 року з аналогічного питання також по скарзі ОСОБА_1 було зазначено:

«Відповідно до п. 6-1 ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження» в редакції від 28.12.2015р., державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Відмовляючи у відкритті виконавчого провадження, державний виконавець виходив з того, що КС «Україна» перебуває у стані припинення на підставі рішення господарського суду Одеської області про визнання юридичної особи банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури №21-32-2/44-10-2632 від 18.09.2013р. та відповідно до положень п. 6-1 ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження» у такому разі, державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження.

Разом з тим, з ухвали Вищої Ради Правосуддя від 02 серпня 2018 року про залишення без розгляду скарги ОСОБА_1 стосовно судді господарського суду Одеської області Нафлейша В.Д., вбачається, що 13 квітня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Одеської області з заявою про зобов`язання ліквідатора КС «Україна» виконати виконавчий лист № 522/16988/15-ц, виданий Приморським районним судом м. Одеси 22 березня 2016 року про примусове виконання рішення від 10.02.2016 року про стягнення на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди у сумі 27 040 грн., яка виникла на підставі рішення суду після порушення провадження у справі про банкрутство і на неї не поширюється дія мораторію на задоволення вимог кредиторів згідно з ч. 5 ст. 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». На вказану суму ОСОБА_1 заяву про визнання поточних вимог до суду не подавав, внаслідок чого ця сума заборгованості не має відношення до справи про банкрутство, а стягується в примусовому порядку органами ДВС. Тому оскарження дій щодо невиконання цього виконавчого листа підлягає розгляду тим судом, що видав цей виконавчий лист, що і зумовило звернення ОСОБА_1 у 2016 році зі скаргою на дії ДВС до Приморського районного суду м. Одеси, яка при повторному розгляді була задоволена судом 13 квітня 2018 року, у зв`язку з чим процесуальні дії суду з цього приводу є також вичерпними і виконання зазначеного виконавчого документу здійснюється безпосередньо державною виконавчою службою.

Враховуючи набрання чинності ухвали Вищої Ради Правосуддя від 02 серпня 2018 року про залишення без розгляду скарги ОСОБА_1 стосовно судді господарського суду Одеської області Нафлейша В.Д., в якій встановлені обставини, які мають значення для правильного вирішення апеляційної скарги на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 13 квітня 2018 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Одеського міського управління юстиції Перчика Віталія Олександровича, у судової колегії відсутні підстави для неврахування вказаних обставин. Доводи апеляційної скарги з посиланням на законність оскаржуваної постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження від 05.04.2016 року з посиланням на визнання боржника банкрутом і право стягувача звернутися до Господарського суду Одеської області з заявою про задоволення вимог під час ліквідаційної процедури спільно з іншими кредиторами, не можуть бути взятими до уваги».

Така ж позиція також була висловлена в ухвалі Приморського районного суду м. Одеси від 18 червня 2019 року у справі за скаргою ОСОБА_1 за участю зацікавлених осіб - Державний виконавець Другого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Кубрака Кирила Володимировича, Кредитної спілки «Україна» про визнання дії державного виконавця неправомірними та визнання незаконною постанови про закінчення виконавчого провадження та зобов`язання усунути порушення прав, якою порушені права ОСОБА_1 поновлені, його скарга була задоволена, та визнано дії Державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Кубрак Кирила Володимировича неправомірними. Визнано постанову Державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Кубрака Кирила Володимировича від 24.04.2018р. ВП 50812230 про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом №522/16988/15-ц незаконною. Зобов`язано Державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Кубрака Кирила Володимировича, вчинити дії та відновити виконавче провадження за виконавчим листом №522/16988/15-ц виданим 22.03.2016 року Приморським районним судом м. Одеси, та вчинити виконавчі дії з примусового виконання у повному обсязі, передбачені ст. 10, 18, 28, 36, 56 Закону України «Про виконавче провадження».

З цією позицією суду погодилась колегія суддів Одеського апеляційного суду, а тому постановою від 27 квітня 2020 року ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 18 червня 2019 року залишено без змін.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала Приморського районного суду м. Одеси від 02 квітня 2019 року не може вважатися законною та обґрунтованою, вона підлягає скасуванню в повному обсязі.

В той же час, колегія суддів звертає увагу на те, що порушене право ОСОБА_1 щодо невиконання виконавчого листа №522/16988/15-ц виданого 22.03.2016 року Приморським районним судом м. Одеси було поновлено ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 18 червня 2019 року та постановою Одеського апеляційного суду від 27 квітня 2020 року, якою цю ухвалу залишено без змін.

Колегія суддів вважає, що неможливо відкривати декілька виконавчих проваджень щодо одного і того ж виконавчого листа. Задоволення скарги ОСОБА_1 по цій справі фактично приведе до зобов`язання державного виконавця відкрити ще одне виконавче провадження по тому ж самому виконавчому листу №522/16988/15-ц, виданого 22.03.2016 року Приморським районним судом м. Одеси, що недопустимо.

За таких підстав колегія суддів вважає за необхідне відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Кербенка Олександри Олександрівни, заінтересована особа: Кредитна спілка «Україна» у зв`язку з поновленням та вирішенням його порушеного права в іншій справі.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 02 квітня 2019 року скасувати.

Постановити у справі нове судове рішення, яким у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Кербенка Олександри Олександрівни, заінтересована особа: Кредитна спілка «Україна» відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 27 квітня 2020 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

А.І. Дрішлюк