Справа № 653/3945/19
Провадження № 2/653/90/20
РІШЕННЯ

іменем України

02 липня 2020 року Генічеський районний суд Херсонської області у складі:

головуючого судді - Крапівіної О.П.,

секретаря - Циба Г.О.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду м. Генічеськ справу за позовом ОСОБА_1 до Новоолексіївської госпрозрахункової житлово-ремонтно-будівельної дільниці про визнання права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що він зі своєю сім`єю в 2000 році вселились в гуртожиток в будинку АДРЕСА_1 , ще до його реконструкції. Коли право власності житлового будинку перейшло Новоолексіївській госпрозрахунковій житловій ремонтно-будівельній дільниці, між ними 10.04.2004 року був укладений договір найму на вказану квартиру. В подальшому договори найму переукладались та подовжувались. У листопаді 2007 року гуртожитку був наданий статус будинку відомчого житлового фонду. 26 грудня 2012 року рішенням Генічеського районного суду Херсонської області визнано незаконною відмову Новоолексіївської госпрозрахункової житлово ремонтно-будівельної дільниці на приватизацію частини квартири АДРЕСА_2 - ОСОБА_1 та зобов`язано постановити рішення про передачу у власність зазначену частину квартири ОСОБА_1 . До теперішнього часу рішення суду не виконано. В зазначеній квартирі позивач з сім`єю фактично проживали з 2000 року, тому вважає, що має право власності на вказане нерухоме майно за набувальною давністю.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, пояснив, що проживав раніше в цій квартирі, зараз проживає один, раніше проживав на умовах найму(оренди) квартири, термін дії закінчився. Бажає отримати у власність таку квартиру.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, але надав клопотання про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Розглянувши заявлений позов, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

ОСОБА_1 разом зі своєю сім`єю в 2000 році на підставі клопотань адміністрації та профспілкового комітету Новоолексіївського консервного заводу та адміністрації та профспілкового комітету Новоолексіївського відділу культури вселились в гуртожиток в будинку АДРЕСА_1 .

Після рішення виконавчого комітету Новоолексіївської селищної ради від 18.02.2004 року №23, право власності житлового будинку перейшло Новоолексіївській госпрозрахунковій житловій ремонтно-будівельній дільниці.

Відповідно до копії ордеру №3на житлову площу в гуртожитку від 10.04.2004 року, вбачається, що саме вказаний ордер, який видала Новоолексіївська госпрозрахункова житлова ремонтно-будівельна дільниця, став підставою для вселення до гуртожитку.

Так, 10.04.2004 року був укладений договір найму (відповідно до копії договору №3 на проживання в гуртожитку Новоолексіївської госпрозрахункової житлової ремонтно-будівельної дільниці) на квартиру АДРЕСА_2 , між позивачем та Новоолексіївською госпрозрахунковою житловою ремонтно-будівельною дільницею, в особі начальника Громада І.І., яка є власником вищевказаного будинку, форма власності загальнодержавна, що підтверджується копією свідоцтва про право власності серії САВ 548143 від 26.11.2007 року.

В подальшому договори найму переукладались та подовжувались, що підтверджується копією договору найму від 30.09.2013 року, терміном з 01.10.2013 року по 31.05.2016 року.

У листопаді 2007 року гуртожитку був наданий статус будинку відомчого житлового фонду.

Згідно з копією рішення Генічеського районного суду Херсонської області 26 грудня 2012 року визнано незаконною відмову Новоолексіївської госпрозрахункової житлово ремонтно-будівельної дільниці на приватизацію частини квартири АДРЕСА_2 - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 по 1,5 м.кв. кожним та додатково 10 кв.м. на сім`ю. Зобов`язано Новоолексіївську госпрозрахункову житлово ремонтно-будівельну дільницю постановити рішення про передачу у власність частини квартири АДРЕСА_2 - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 по 1,5 м.кв. кожним та додатково 10кв.м. на сім`ю.

Отже, враховуючи такі підстави, що до теперішнього часу рішення суду не виконано, що позивач зареєстрований з 20.11.2003 року за адресою: АДРЕСА_3 , (підтверджується копією паспорту), а також, в зазначеній квартирі позивач з сім`єю фактично проживали з 2000 року, тобто понад 19 років поспіль, відкрито, безперервно та добросовісно володіли вищезазначеним майном, утримували квартиру в належному стані - ОСОБА_1 вважає, що має право власності на вказане нерухоме майно за набувальною давністю.

Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з положеннями частин першої та четвертої статті 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

У постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Велика Палата Верховного Суду, враховуючи зазначене про умови набуття права власності за набувальною давністю, не вбачає підстав для відступу від наведених висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, оскільки за змістом частини першої статті 344 Цивільного кодексу України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном на певних правових підставах, які в подальшому відпали, подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Адже володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 разом із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 набули права користування на квартиру АДРЕСА_2 , на підставі договору житлового найму від 10.04.2004 року та від 30.09.2013 року.

Так, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 володіє майном на підставі певного юридичного титулу, що виключає застосування набувальної давності, оскільки він володіє майном не як власник, а як користувач.

Таким чином, судом встановлено відсутність підстав, передбачених ст.344 ЦПК України, для визнання за позивачем права власності на житловий будинок за набувальною давністю.

На підставі викладеного суд дійшов висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Керуючись ст.260, 264-266 ЦПК України, ст.ст.344, 655, 657 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Новоолексіївської госпрозрахункової житлово-ремонтно-будівельної дільниці про визнання права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржена до Херсонського апеляційного суду в термін 30 днів з дня оголошення рішення. У разі, якщо рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 30 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Генічеського районного суду О. П. Крапівіна