Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/1096/19
Провадження № 2/553/84/2020
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

15.05.2020м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Тимчука Р.І.,

при секретарі Лунич Ю.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виселення з будинку без надання іншого жилого приміщення та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач 16 травня 2019 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виселення з будинку без надання іншого жилого приміщення та відшкодування моральної шкоди, посилалася на те, що є власником садового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживають у вказаному будинку і не бажають добровільно виселятися, внаслідок чого вона не може користуватися належним їй майном. Просила суд виселити з будинку відповідачів без надання іншого жилого приміщення та відшкодувати їй моральну шкоду в розмірі 25 000 грн.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити.

Відповідачі позов визнали частково, а саме не заперечували проти виселення з будинку, однак заперечували проти стягнення з них моральної шкоди.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником садового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 01.08.2017 року №93402958 (а.с.6) та технічним паспортом на садовий будинок (інвентаризаційна справа №42343) (а.с.7-9). До реєстрації права власності ОСОБА_1 користувалася вказаним будинком з 2004 року.

У 2010 році позивач познайомилася з відповідачами, які повідомили останній, що не мають власного житла та попросили її впустити їх жити в садовий будинок на осінньо-зимовий період. ОСОБА_1 погодилася надати безоплатно відповідачам житло та попросила доглядати за будинком.

У кінці 2016 року початку 2017 року ОСОБА_1 почала оформляти документи, що посвідчують право власності на вищевказаний садовий будинок в порядку спадкування і виявила, що ОСОБА_2 також намагався подати документи до БТІ, щоб оформити право власності на її будинок.

На даний час відповідачі створюють перешкоди позивачеві у користуванні її власністю. Договір найму між сторонами не укладався.

Відповідно до ч.1 ст.319 КЦ України власник володіє, користується та розпоряджається власним майном на власний розсуд.

Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод здійснення ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зі змісту ч.1 ст.109 ЖК України виселення із займаного житлового приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Відповідно до ч.3 ст.116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Враховуючи вищевикладене та той факт, що відповідачі визнали позов в частині виселення із садового будинку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо виселення з будинку без надання іншого жилого приміщення підлягають до задоволення.

Щодо відшкодування моральної шкоди, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода, яка відшкодовується винною особою, може полягати: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Також визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від: характеру правопорушення; глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації; ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування; інших обставин, які мають істотне значення.

Під час визначення розміру відшкодування також обов`язково дотримуватися принципів розумності і справедливості.

Відповідачі у судовому засіданні заперечували проти стягнення з них на користь позивача моральної шкоди та пояснили, що за час проживання у садовому будинку здійснили його переобладнання на загальну суму 30 000 грн.: полагодили дах, замінили вікна та двері, провели світло. Вказали, що погоджуються добровільно виселитися з будинку і всі поліпшення залишаться позивачці безкоштовно, тим самим погасять завдану, на її думку, моральну шкоду.

Відповідно до Постанови Пленуму Верхового суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в

чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю

її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи

розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність

причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідачів моральної шкоди у розмірі 25 000 грн. задоволенню не підлягають, у зв`язку з недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 319, 321, 391, 1167 ЦК України, ст.ст.109, 116 ЖК України, 264, 265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виселення з будинку без надання іншого жилого приміщення та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Примусово виселити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з належного ОСОБА_1 на праві приватної власності садового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В іншій частині відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 та з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір по 384,20 грн. з кожного.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Ленінського районного суду м. ПолтавиР. І. Тимчук