Справа № 653/338/20
Провадження № 2/653/490/20
РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

14 травня 2020 року

Генічеський районний суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Берлімової Ю.Г.

за участю секретаря Волвенко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Генічеськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_1 , до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_1 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом.

Позов обґрунтовано тим, що позивачі є співвласниками квартири АДРЕСА_1 , яка отримана ними у спадок після смерті чоловіка ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_6 та ОСОБА_7 були племінниками її чоловіка.

Зазначає, що фактично звільнивши житло ще до сперті її чоловіка та батька ОСОБА_2 з виїздом до іншого місця проживання, відповідачі дій зі зняття з реєстраційного обліку місця проживання не вчинили. Станом на момент подання позову їх місце проживання зареєстроване в АДРЕСА_2 .

Вказує, що реєстрація відповідачів у вказаному житлі створює для них перешкоди у вільному користуванні майном, оскільки вони змушені нести додаткові витрати зі сплати комунальних послуг, які вираховуються в залежності від кількості зареєстрованих за адресою осіб.

У зв`язку із цим, просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 із зняттям з реєстрації їх місця проживання за вказаною адресою.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у судовому засіданні були відчутні, надали до суду заяви про розгляд справи без їх участі.

Відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи через оголошення на веб-сайті «Судова влада України», до судового засідання не з`явились, від них не надійшло повідомлення про причини неявки та відзиви, тому суд ухвалив слухати справу на підставі наявних у справі доказів, у відсутність відповідачів, згідно ст. 280 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками квартири за номером АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за законом від 18 жовтня 2019 року № 2388 та № 2386 від 18 жовтня 2019 року.

Згідно довідки Виконавчого комітету Новоолексіївської селищної ради від 29 січня 2020 року № 432, за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані: ОСОБА_6 , 1994 року народження та ОСОБА_4 , 1986 року народження.

З акту обстеження умов проживання від 30 січня 2020 року, складеного депутатом Новоолексіївської селищної ради, вбачається, що відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_4 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 , але вже п`ять років мешкають у іншому місті в АР Крим, дані обставини підтверджують сусіди ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Встановленим судом фактам відповідають правовідносини, які регулюють питання власності, питання набуття і втрати права на користування житловим приміщенням.

За приписами ч. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за свою волею, незалежно від волі інших осіб.

У відповідності до положень ст.ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а також має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлений законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

На підставі ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла.

Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються житловим приміщенням в обсязі, визначеному власником.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Частинами 1, 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Перевірка достовірності доказів проводиться судом у процесі дослідження доказів. Суд визнає достовірними докази, якщо за результатами перевірки та дослідження цих доказів підтверджується правильність відомостей, які в них містяться.

Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності .

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що позивачами належними, допустимими та достовірними доказами доведено обставини (факти), якими обґрунтовуються їх позовні вимоги, зокрема те, що позивачі є співвласниками квартири, відповідачі у зазначеному житлі не проживають п`ять років без поважних причин, не цікавиться житловим приміщенням, не приймають ніякої участі в його утриманні. Доказів, які б спростовували дані факти, відповідачем не надано.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги те, що факт реєстрації відповідачів у квартирі позивачів, порушує права останніх, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а тому з метою захисту майнових прав позивачів, відповідачів необхідно визнати такими, що втратили право користування зазначеним житловим приміщенням.

Щодо позовної вимоги про зняття з реєстрації відповідачів за вищевказаною адресою, суд зазначає наступне.

Відповідно по положень п. 3 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 р. № 207, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради.

Пунктом 26 Правил реєстрації місця проживання зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою

Тобто, вимога про зняття з реєстрації відповідачів, на даний момент є передчасною, оскільки позивач не звертався до уповноваженого органу з судовим рішенням та відповідно не отримував відмову у знятті з реєстрації, яка і може бути підставою для зобов`язання уповноваженого органу зняти відповідача з реєстрації місця проживання.

Керуючись ст. 150 ЖК України, ст. 405 ЦК України, ст.ст. 258-259, 263-265, 273, 280, 282 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 ), ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_3 ) в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_1 до ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_4 (місце проживання: АДРЕСА_2 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житлом задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_6 , 1994 року народженнятаким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Визнати ОСОБА_4 , 1986 року народженнятаким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

В іншій частині позову відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, форма і зміст якої, повинні відповідати вимогам ст. 285 ЦПК України.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Херсонського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду до Генічеського районного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви відповідача про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене до Херсонського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду до Генічеського районного суду. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 18 травня 2020 року.

Суддя Генічеського районного суду Ю. Г. Берлімова