Справа №222/426/20
Провадження №2/222/212/2020
05 травня 2020 року смт. Нікольське
Володарський районний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Вайновської О.Є.,
секретаря судового засідання Гранкіної О.В.,
за участі позивачки ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадженняцивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати свого сина ОСОБА_2 , таким, що втратив право користування будинком АДРЕСА_1 , оскільки той з 2015 року в ньому фактично не проживає, своїх речей в будинку не зберігає, комунальні послуги не сплачує. Реєстрація відповідача у вказаному домоволодінні заважає їй оформити субсидію та реалізувати спадкові права після смерті чоловіка.
Ухвалою судді Володарського районного суду Донецької області від 10.04.2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, призначено її розгляд.
Копію ухвали надіслано сторонам, відповідачу, окрім копії ухвали, копію позовної заяви з додатками.
В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, пояснила, що відповідач у справі є її сином і з 2014 року він зареєстрований в будинку АДРЕСА_1 . В 2015 році син забрав речі та поїхав для проживання за межі України. Таким чином, з вказаного часу відповідач в будинку не проживає, тобто не використовує його за призначенням, комунальні послуги не сплачує, власних речей в будинку не має. Реєстрація відповідача перешкоджає їй оформити субсидію. Крім того зазначила, що в 2019 році помер її чоловік та батько відповідача ОСОБА_3 , який був власником вказаного будинку і реєстрація відповідача чинить їй заважає реалізувати спадкові права. Просила визнати ОСОБА_2 втратившим право користування будинком АДРЕСА_1 на підставі ст.405 ЦК України, що надасть їй змогу зняти його з реєстрації за вказаною адресою.
Відповідач в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце проведення судового розгляду. Відзив не подав.
За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справи доказів.
Заслухавши позивачку, свідків, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню за наступних підстав.
Так, судом встановлено, що домоволодіння АДРЕСА_1 зареєстроване за ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом №1853 від 05.04.2004 року (а.с.8, 9, 12).
ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Виконавчим комітетом Боївської сільської ради Нікольського району Донецької області від 14.05.2019 року, актовий запис №19.
Відповідно до ст.ст. 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права, що належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Статями 1217, 1222 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути, зокрема, фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини.
Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.ст.1258, 1261 ЦК України).
За свідоцтвом про народження, виданим Виконкомом Боївської сільської ради Володарського району Донецької області від 16.04.1997 року, відповідач ОСОБА_2 є сином ОСОБА_3 , актовий запис №06.
Позивачка ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_3 , шлюб між якими зареєстрований 15.01.1993 року Боївською сільрадою Донецької області, актовий запис №01.
В судовому засіданні позивачка пояснила, що її чоловік ОСОБА_3 , померлий у травні 2019 року, заповіту не залишив.
Таким чином, позивачка, будучи дружиною, та відповідач, будучи сином ОСОБА_3 , є спадкоємцями першої черги за законом після його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до ст.ст.1268, 1270 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким що прийняв спадщину, якщо протягом строку шість місяців з часу відкриття спадщини, не заявив про відмову від неї.
Відповідач ОСОБА_2 , який, як було встановлено, є спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 , постійно проживав зі спадкодавцем за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить довідка про реєстрацію місця проживання.
Протягом встановленого ст.1270 ЦК України шестимісячного строку з часу відкриття спадщини, не заявив про відмову від неї.
Таке право реалізувала донька позивачки померлого ОСОБА_4 , яка також зареєстрована у домоволодіння АДРЕСА_1 , проте, 19.08.2019 року подала заяву про відмову від спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_3 , на користь матері.
Отже, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 , будучи спадкоємцем першої черги за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_3 , який є власником домоволодіння АДРЕСА_1 , постійно проживаючи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини і не подавши протягом встановленого законом шестимісячного строку заяву про відмову від спадщини, є таким що прийняв спадщину, в даному випадку, домоволодіння АДРЕСА_1 .
Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.1, 3 ст.1296 ЦК України).
В судовому засіданні позивачка пояснила, що вона прийняла спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Таким чином, і позивачка і відповідач є співвласниками домоволодіння АДРЕСА_1 і відсутність у відповідача свідоцтва про право на спадщину не позбавляє його права на спадщину.
За ст.ст.316, 317, 321 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Як на підставу позову, позивачка посилається на положення ст.ст.391, 405 ЦК України, за якими власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм майном. Члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону але втрачають таке право у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
На підтвердження своїх вимог позивачкою було надано акт від 17.03.2020 року, складений секретарем Боївської сільської ради Нікольського району Донецької області за фактом непроживання відповідача ОСОБА_2 за місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , близько чотирьох років.
Вказані в акті обставини, були також підтверджені в ході судового розгляду поясненнями свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .. Крім того, свідки зазначили, що син позивачки виїхав з будинку за власною волею, і це не спричинено поведінкою позивачки, тобто остання не чинить відповідачу перешкоди у проживанні за місцем реєстрації.
Однак, вказані докази не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки, до правовідносин, що виникли між сторонами не можуть бути застосовані правила користування чужим майном, визначені ст.405 ЦК України, бо суд дійшов висновку, що відповідач є не тільки членом сім`ї власника але й співвласником будинку АДРЕСА_1 .
За таких обставин, права відповідача регулюються положеннями про право власності, а не про право користування чужим майном.
Враховуючи викладене а саме, що відповідач є співвласником домоволодіння АДРЕСА_1 , хоча у нього і відсутній правовстановлюючий документ, його право власності є непорушним та захищається державою, він не може бути визнаний таким, що втратив право користування вказаним домоволодінням, а тому в задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити.
Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати по сплаті судового збору, понесені позивачкою при зверненні до суду з позовом в розмірі 840,80 грн, слід покласти на позивачку.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 141, 178, 247, 258, 259, 263, 265, 280-282, 284, 288, 289, 354, 355ЦПК України, суд
В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, відмовити.
Судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,80 грн покласти на позивача.
Повне рішення суду складено 07.05.2020 року.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем шляхом подачі апеляційної скарги до Донецького апеляційного суду через Володарський районний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Позивач, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя О. Є. Вайновська