Роздільнянський районний суд Одеської області
Справа № 511/2440/19
Номер провадження: 2/511/128/20
06 травня 2020 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:
головуючого судді: Іванова О. В.,
секретаря судового засідання Кирилової ІВ.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Роздільна Одеської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа відділ надання адміністративних послуг Апарату Роздільяняської міської ради Одеської області та її виконавчого комітету про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням та усунення перешкод у здійсненні права власності, користуванні власністю шляхом зняття з реєстраційного обліку,-
У грудні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням та усунення перешкод у здійсненні права власності, користуванні власністю шляхом зняття їх з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1 .
Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до Договору купівлі-продажу від 08.05.2019 року він є власником будинку на земельній ділянці з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . При оформленні договору купівлі-продажу житлового будинку ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , зобов`язалися знятися з реєстраційного обліку, але до теперішнього часу відповідачі своє зобов`язання не виконали. На теперішній час місце перебування ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , йому невідомо, тому він не може вирішити питання про зняття їх з реєстрації в належному йому будинку в позасудовому порядку. За вказаною адресою ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ще до моменту продажу житлового будинку не проживали. Посилаючись на дані обставини, позивач просив усунути перешкоди в користуванні власністю, визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , такими, що втратили право на користування житловим приміщенням та усунення перешкоди у здійсненні права власності, користуванні власністю шляхом зняття їх з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 09.01.2020 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання, так як справа розглядається в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 07.02.2020 року справу призначено до судового розгляду.
В судове засідання позивач не прибув, про час та місце проведення судового розгляду повідомлений належним чином, на адресу суду надіслав заяву, в якій свої позовні вимоги підтримує, наполягає на їх задоволенні та просив провести судове засідання без його участі. У разі неявки до суду відповідачів без поважних на те причин, не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі.(а.с.67).
Відповідачі до суду не прибули, про час та місце розгляду справи повідомлялися згідно вимог чинного законодавства за адресою останньої відомої їх реєстрації: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою Відділу надання адміністративних послуг та державної реєстрації Роздільнянської РДА.(а.с.33-35).
Суд направляв повідомлення про виклик в судове засідання на 03.04.2020 року та на 06.05.2020 року, однак усі поштові листи повернулися в зв`язку з відсутністю адресатів.(а.с.42-46; 58-63).
Згідно ст.128 ЦПК України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою (ч.2).
Днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про … про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси (ч.8 п.4).
Будь-яких заяв, пояснень, заперечень щодо спростування доводів, викладених в позовній заяві, від відповідачів до суду не надходило.
Третя особа відділ надання адміністративних послуг Апарату Роздільяняської міської ради Одеської області та її виконавчого комітету до суду не прибула, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що в справі є відповідні докази (а.с.22). Надала до суду заяву про розгляд справи у відсутність представника (а.с.24).
Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачів, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи.
Верховний Суд також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України (а.с.58).
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав.
Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, його особа посвідчена паспортом серії НОМЕР_1 , виданого Роздільнянським РВ УМВС України в Одеській області 04.12.1996 року, проживає за адресою: АДРЕСА_1 . ( а.с.8-10).
Згідно договору купівлі-продажу від 08.05.2019 року, посвідченим приватним нотаріусом Роздільнянсвького районного нотаріального округу Фішером Б.І., зареєстрованому в реєстрі за № 333, позивач ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_2 , через його представника - ОСОБА_5 належний йому на підставі рішення Роздільнянського районного суду від 17.05.2006 року, житловий будинок загальною площею 61.1кв.м; житловою площею 32.6кв.м., який складається з: А - житлового будинку; Б - гаража; Д - душа; Є - навісу; Ж - підвалу; №1-2 - огорожі( а.с.12-13; 20).
Право власності на нерухоме майно зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, 08.05.2019 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 165915367.(а.с. 11).
Право власності на нерухоме майно зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, 08.05.2019 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 165941611.(а.с.29).
Таким чином, позивач володіє спірним будинком та земельною ділянкою, правомірно, а тому має право вимагати усунення перешкод в користуванні та розпорядженні своєю власністю.
Згідно домової книги та довідки № 2990 виданої виконавчим комітетом Роздільнянської міської ради від 26.11.2019 року наявних в матеріалах справи, відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , на день розгляду справи в суді продовжують бути зареєстрованими в спірному будинку.(а.с.14-17;19).
З акту про не проживання осіб за місцем реєстрації від 01.07.2019 року, також встановлено, що в результаті обстеження будинку за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , зареєстровані в зазначеному будинку, відповідно даних домової книги, але на момент обстеження в будинку не проживають, їх особистих речей на час обстеження не виявлено. (а.с.21).
Факт відсутності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , за місцем реєстрації письмово підтвердили свідки: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , повідомили, що їм достовірно відомо, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , не проживають за зазначеною адресою більше трьох років.
З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Дані про їх заінтересованість в результаті розгляду справи - відсутні, їх показання об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам.
Судом також встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , співвласниками спірного будинку не являються, в зазначеному будинку не проживають і не користуються ним.
Позивач заперечує проти реєстрації відповідачів за вказаною адресою, так як дані обставини перешкоджають йому в реалізації права володіння та користування належним йому на праві власності майном.
Згідно зі ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної та творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ч. 1 ст.317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Статтею 318 ЦК України встановлено, що усі суб`єкти права власності є рівними перед законом.
Частинами 1, 2 ст.319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
На підставі ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу.
Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України, з урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.
Таким чином, виникнення права членів сім`ї власника будинку (квартири) користуватися цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок і припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сім`ї на користування цим будинком.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.
Статтею ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.
Однак, судовим розглядом було встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , не є членами сім`ї власника домоволодіння ОСОБА_1 , та з 2018 року в цьому будинку не проживають, а тому жодних прав на користування цим домоволодінням у них тривалий час не має. Майна відповідачів в цьому будинку немає. Поштова кореспонденція надіслана відповідачам за адресою: АДРЕСА_1 , ними не отримується.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Водночас відповідно до статті 7 Закону № 1382-IV зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.
З огляду на те, що Закон № 1382-IV є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 30 червня 2015 року (справа № 21-1438а15).
Зважаючи на той факт, що на час розгляду справи, власниками домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 є позивач по справі, який у свою чергу жодних цивільно-правових угод з приводу найму спірного будинку відповідачами, які з 2018 року в зазначеному домоволодінні не проживають - не укладав, право на користування у відповідачів не виникало, а реєстрація останніх у належному позивачу будинку створює об`єктивні незручності та суттєві перешкоди у користуванні зазначеним майном.
Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (як зазначено вище), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення користуванням жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Судом не встановлено обставин, які б свідчили, що позивач коли-небудь перешкоджав відповідачам у користуванні спірним будинком, а також не встановлено обставин, які б дозволяли вважати, що право користування цим жилим приміщенням зберігається на законних підставах за відсутнім понад встановленого законом строку відповідачем.
Як встановлено матеріалами справи та було вище зазначено, що позивач на теперішній час позбавлений права володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю.
Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що в даному випадку вимоги ОСОБА_1 як власника будинку законні та обґрунтовані, оскільки реєстрація відповідачів в належному йому будинку, порушує його право власності, створює перешкоди в користуванні власністю.
Судовий збір сплачений позивачем у повному обсязі.
Керуючись ст. ст. 4,10,13,18,19,76- 81,95, 247,258-259, 263, 265, 280-284 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа відділ надання адміністративних послуг Апарату Роздільяняської міської ради Одеської області та її виконавчого комітету про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням та усунення перешкод у здійсненні права власності, користуванні власністю шляхом зняття з реєстраційного обліку - задовольнити.
Визнати, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , такими, що втратили право на користування житловим приміщенням будинку за адресою: АДРЕСА_1 , належного ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 на праві власності.
Вказане рішення є підставою для звернення до Відділу надання адміністративних послуг апарату Роздільнянської міської ради та її виконавчого комітету для вирішення питання щодо зняття ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з реєстраційного обліку за адресою: : АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі протягом 30 днів апеляційної скарги з дня проголошення судового рішення, з урахуваннямп.15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Головуючий суддя: О. В. Іванова