КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 754/2082/17
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/6650/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Волошиної В.М., Мостової Г.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Терехової Анни Олександрівни в інтересах ОСОБА_1 на заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 05 березня 2018 року у складі судді Таран Н.Г.,

у справі за позовом публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2017 року акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (надалі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося у суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначено, що відповідач підписав анкету-заяву № б/н від 09 квітня 2012 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 1 800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписна разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 свої зобов`язання по кредитному договору належним чином не виконує, у зв`язку з чим у відповідача утворилася заборгованість, яку банк просив стягнути на свою користь, що становить 24 646 грн. 95 коп., а саме: заборгованість за кредитом - 1 931 грн. 87 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом - 17935 грн. 30 коп., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 1149 грн. 86 коп.

Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 05 березня 2018 року у задоволено позов АТКБ «ПриватБанк».

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 09 квітня 2012 року, у розмірі 24646 грн. 95 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 1600 грн.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 10 лютого 2020 року заяву відповідача про перегляд заочного рішення суду залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі адвокат Терехова А.О. в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції незаконно стягнута вся заявлена позивачем сума заборгованості, оскільки, як вбачається з анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 09 квітня 2012 року, остання не містить будь-яких даних про суму кредиту, чи кредитного ліміту, наданих відповідачу, даних про видачу кредитної картки, її виду та строку дії. Вказана анкета-заява взагалі не містить ніяких даних, крім прізвища, адреси, інших особистих даних та підпису відповідача, а отже відсутні інші належні та допустимі докази, які підтверджують суму наданого ОСОБА_1 кредитного ліміту.

Також, вказано, що анкета-заява, правила надання банківських послуг ПриватБанку, тарифи не можна вважати належними доказами укладення між сторонами кредитного договору, відкриття карткового рахунку та видачі кредитної картки, на якій встановлено кредитний ліміт, що узгоджується з правовими висновками, викладеними в постановах Верховного суду, у тому числі,Великої Палати Верховного Суду Касаційного цивільного суду.

Крім того зазначено, що позивач почав нараховувати заборгованість з квітня 2012 року, а звернувся з позовом до суду 15 лютого 2017 року,тобто з пропуском строку позовної давності.

У відзиві на апеляційну представник банку просив її відхилити, як таку, що є необґрунтованої та не відповідає фактичним обставинам справи, рішення районного суду залишити без змін.

За змістом ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи, 09 квітня 2012 року ОСОБА_1 підписав анкету-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.5).

Згідно інформації, викладеної у вказаній заяві ОСОБА_1 підтвердив, що погоджується із тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг.

До кредитного договору банк додав витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/ (а.с. 6, 7-30).

Позивачем до справи долучено розрахунок (а.с.3-4), в якому зазначенозаборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 31 січня 2017 року, на загальну суму24 646 грн. 95 коп.,яка складається з заборгованостіза кредитом - 1 931 грн. 87 коп., - по процентам за користування кредитом - 17935 грн. 30 коп., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 1149 грн. 86 коп.

Задовольняючи позов у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківський послуг у АТ КБ «ПриватБанк», користувався кредитним лімітом, отже погодився з такими умовами, розміром процентів за користування кредитом та штрафними санкціями.

Між тим, з такими висновками суду першої інстанції повністю погодитися неможливо, враховуючи наступне.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

У відповідності до ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Встановлено, що у анкеті-заяві, підписаній відповідачем 09 квітня 2012 року, зазначено, що він згоден з тим, що заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомлений та погодилась з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти до висновку про те, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений, при цьому умови договору повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Анкета-заява від 09 квітня 2012 року не містить відомостей стосовно визначеної процентної ставки, а також у ній відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру (а.с. 5).

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме наданий позивачем Витяг з Умов розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ "ПриватБанк", а також те, що вказаний Витяг на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), зокрема, у зазначеному в ньому розмірах і порядках нарахування.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості за відсотками, пенею та штрафів, оскільки в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України.

При цьому, колегія суддів виходить із того, що Умови та правила надання банківських послуг, які надані позивачем у справу, та які розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Також колегія наголошує на тому, що доданідо справи витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» не містить підпису відповідача, а тому не може бути складовою укладеного між сторонами договору.

Відтак, позивачем не було надано доказів на підтвердження своїх позовних вимог в частині обґрунтованості нарахування відповідачу відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів відповідно до умов договору, оскільки, як встановлено вище, таких умов не містить жодній підписаний відповідачем наданий банком документ, долучений у цю справу.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема, статтями 625, 1048 ЦК України, позивач не пред`явив.

З огляду на все вищенаведене, тобто ретельний аналіз апеляційним судом вимог чинного законодавства з приводу спірних правовідносин, документів, на які як на доказову базу посилався банк, колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості за відсотками, пенею та штрафами на підставі Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів банку.

До таких висновків колегія дійшла з урахуванням правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №14-131цс19 від 03 липня 2019 року.

Разом з тим, з урахуванням тієї ж правової позиції колегія визнає, що суд обґрунтовано стягнув тіло кредиту з огляду на такі обставини.

Так, ОСОБА_1 на підставі підписаної анкети-заяви від 09 квітня 2012 рокуотримав кредитну картку, на яку було встановлено кредитний ліміт в сумі 1 800 грн., яким він скористався.

Між тим, в анкеті-заява не було визначено строку повернення кредиту. А тому тіло кредиту підлягало стягненню у відповідності до вимог ч. 2 статті 530 ЦК України, тобто у момент пред`явлення вимоги банком, у підтвердженому розрахунком розмірі - 1 931 грн. 87 коп.

Що стосується строку позовної давності, про застосування якої просить відповідач на стадії апеляційного провадження, оскільки таку заяву ним не було подано у зв`язку з ухваленням судом заочного рішення, до обґрунтованої вимоги щодо заборгованості за тілом кредиту, колегія не вбачає підстав для цього, оскільки строку повернення кредиту сторонами не визначено, а на правовідносини щодо повернення коштів на вимогу кредитора позовна давність не поширюється.

Таким чином, судом обґрунтовано було стягнуто лише тіло кредиту, а решта складових заборгованості не підтверджена тими доказами, які були надані банком суду першої інстанції.

Отже, рішення скасовується апеляційним судом повністю у зв`язку з порушенням судом ч. 3 статті 376 ЦПК України, що є обов`язковою підставою для його скасування, та апеляційним судом приймається постанова про часткове задоволення позову щодо вимог про стягнення тіла кредиту у розмірі 1 931 грн. 87 коп., а в решті позову слід відмовити у зв`язку з необґрунтованістю.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, оскільки позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» підлягають задоволенню частково, то розмір сплаченого ним судового збору при зверненні до суду з цим позовом підлягає стягненню з відповідача на його користь пропорційно задоволеним вимогам, а саме в розмірі 125 грн. 44 коп.

Враховуючи, що апеляційна скарга також задоволена частково, то розмір сплаченого банком судового збору при зверненні до суду з цим позовом підлягає стягненню з позивача на користь відповідача пропорційно задоволеним вимогам, а саме в розмірі 188 грн. 16 коп.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Терехової Анни Олександрівни в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 05 березня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитом у розмірі 1 931 грн. 87 коп.

У задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» 124 грн. 44 коп. грн. судового збору за подачу позову.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 188 грн. 16 коп. судового збору за подачу апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття й оскарженню в касаційному порядку не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 26 травня 2020 року.

Суддя-доповідач:

Судді: