Справа № 202/3625/19
Провадження № 4-с/202/1/2020
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2020 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Кухтіна Г.О.

за участю секретаря Кишковар Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі скаргу ОСОБА_1 , суб`єкт оскарження: Білгород-Дністровський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, стягувач Публічне акціонерне товариство «Приватбанк» в особі філії «Южне головне регіональне управління», про визнання дій державного виконавця протиправними,-

ВСТАНОВИВ:

Скаржник ОСОБА_1 звернулася до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська зі скаргою про визнання дій державного виконавця протиправними, в якій просить визнати дії державного виконавця Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Одеській області Чекерської Л.В., щодо відмови у закритті виконавчого провадження ВП № 39651628 протиправними; визнати неправомірною та скасувати постанову ВП № 39651628 державного виконавця Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Моца В.В., від 17.09.2013 року про стягнення виконавчого збору у розмірі 9 135,81 грн.; визнати неправомірною та скасувати постанову ВП № 39651628 державного виконавця Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Одеській області Чекерської Л.В. про стягнення витрат виконавчого провадження у розмірі 200 грн., а також зобов`язати державного виконавця Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Одеській області Чекерську Л.В. вчинити дії щодо закриття виконавчого провадження № 39651628.

Скарга обґрунтована тим, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровськ від 22.11.2011 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості було задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 солідарно на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 90 334,73, грн., судовий збір у розмірі 903,35 грн., та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 120 грн., а всього 91 358,08 грн.; стягнуто з ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 200 грн., та стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» суму у розмірі 1950 грн., за надання правової допомоги. На виконання вказаного рішення суду 05.12.2011 року був виданий виконавчий лист.

В свою чергу, 17 вересня 2013 року старшим державним виконавцем Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області Моц В.В. прийнято постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 9135,81 грн.

15 травня 2019 року головним державним виконавцем Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Чекерською Л.В. прийнято постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у розмірі 200 грн.

18 лютого 2019 року головним державним виконавцем Чекерською Л.В. на підставі листа стягувача від 15.02.2019 року про те, що за виконавчим листом №2- 4116/2011 суму боргу були сплачені боржником ОСОБА_2 , прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження № 39637646 на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

19 лютого 2019 року державним виконавцем Чекерською Л.В., прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження № 58420149 про стягнення з ОСОБА_2 витрат виконавчого провадження в сумі 256,55 грн., на підставі на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

19 лютого 2019 року головним державним виконавцем Чекерською Л.В., прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження № 58420474 про стягнення з ОСОБА_2 виконавчого збору в сумі 9135,81 грн., на підставі на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Тобто, основним боржником ОСОБА_2 у повному обсязі виконано рішення суду по справі №2-4116/2011 та сплачені усі витрати виконавчого провадження.

Вказує, що 16 травня 2019 року нею була направлена заява до Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області з проханням скасувати наступні постанови: постанову про стягнення з боржника виконавчого збору від 17.09.2013 року, № 39651628 у розмірі 9135,81 грн.; постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 15.05.2019 року № 39651628 у розмірі 200 грн.

20 травня 2019 року ОСОБА_1 головним державним виконавцем Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Чекерською Л.В., було відмовлено у задоволені заяви про скасування вищезазначених постанов.

Вважає зазначені дії головного державного виконавця Білгород- Дністровського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Чекерською Л.В., протиправними, а постанови про стягнення виконавчого збору від 17.09.2013 року, № 39651628 та витрат виконавчого провадження від 15.05.2019 року № 39651628 такими, що підлягають скасуванню.

Сторони у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду скарги повідомлені своєчасно та належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків.

Спори щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця під час виконання судового рішення врегульовано Розділом VII Цивільного процесуального кодексу України та Законом України «Про виконавче провадження».

Право на оскарження дій виконавця передбачено ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Отже, постанова державного виконавця про стягнення з боржника виконавчого збору та витрат виконавчого провадження підлягає примусовому виконанню в окремому виконавчому провадженні.

Частиною 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Таким чином, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 127/9870/16-ц, від 06 червня 2018 року у справі № 921/16/14-г/15.

Згідно зі ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, посадових та службових осіб.

Так, згідно ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Як вбачається зі змісту скарги та доданих до неї документів, скаржником, серед іншого, оскаржуються дії державного виконавця у виконавчому провадженні ВП 39651628, стосовно стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій та виконавчого збору.

З наведених норм права вбачається, що Законом України «Про виконавче провадження» встановлено спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення основної винагороди, виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

З огляду на вищенаведені положення законодавства, суд позбавлений можливості розглянути відповідну скаргу по суті, у зв`язку з чим на підставі положень ч. 9 ст. 10, п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України провадження у справі підлягає закриттю.

Керуючись ч. 9 ст. 10, п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, ч. 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі № 202/3625/19 за скаргою ОСОБА_1 , суб`єкт оскарження: Білгород-Дністровський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, стягувач Публічне акціонерне товариство «Приватбанк» в особі філії «Южне головне регіональне управління», про визнання дій державного виконавця протиправними закрити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції у 15-ти денний строк з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Г.О. Кухтін