Справа №613/173/20 Провадження № 2/613/171/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2020 року Богодухівський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Шалімова Д.В.,

за участю секретаря Герасимюк Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Богодухові цивільну справу №613/173/20, пров. № 2/613/171/20 за позовом ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Тризна Є.М., до Кленівської сільської ради Богодухівського району Харківської області, треті особи: Богодухівська районна державна адміністрації Харківської області, Богодухівська державна нотаріальна контора Харківської області, про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Кленівської сільської ради Богодухівського району Харківської області, треті особи: Богодухівська районна державна адміністрації Харківської області, Богодухівська державна нотаріальна контора Харківської області, про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, в якому позивач просить: визнати за ним право на земельну частку (пай) розміром 3, 8777 умовних кадастрових гектари, з земель резервного фонду на території Кленівської сільської ради Богодухівського району Харківської області, в порядку спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_2 .

Свої вимоги позивач мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_2 . На день смерті матері цінного рухомого чи нерухомого майна у неї не було, тому він не звертався за прийняттям спадщини. Однак, в травні 2019 року він дізнався про наявність у спадкодавиці сертифікату на право на земельну частку (пай) розміром 3, 8777 га, про що свідчить договір оренди земельної частки (паю) від 06 жовтня 2000 року. Бажаючи прийняти спадкове майно, до складу якої входить право на земельну частку (пай), він звернувся до Богодухівської державної нотаріальної контори, проте, отримав відмову у зв`язку з відсутністю передбаченого законом правовстановлюючого документу на земельну частку (пай) на ім`я спадкодавця.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Тризна Є.М. в судове засідання не з`явились, від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Позов підтримав. Зазначив, що жодних інших доказів по справі, крім тим, що наявні в матеріалах справи, він надати не може.

Відповідач: представник Кленівської сільської ради Богодухівського району Харківської області в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Проти позову не заперечував.

Третя особа: представник Богодухівської районної державної адміністрації в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Проти задоволення позову не заперечував.

Третя особа: представник Богодухівської державної нотаріальної контори Харківської області в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Питання задоволення позову залишила на розсуд суду.

Суд, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, приходить до слідуючого.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1 ) керує ходом судового процесу; 2 ) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення згоди між сторонами; 3 ) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4 ) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5 ) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 18 травня 2003 року Кленівською сільською радою Богодухівського району Харківської області.

З копії відповіді Богодухівської державної нотаріальної контори Харківської області від 21 травня 2019 року за № 242/02-17 на запит ОСОБА_1 з приводу спадкування за законом після померлої матері ОСОБА_2 (спадкова справа відсутня), вбачається, що до складу спадкового майна входить: право на земельну частку (пай), це право було посвідчене сертифікатом. Документ, що підтверджу право на це майно сертифікат, був втрачений. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріусом роз`яснено процедуру вирішення даного питання в судовому порядку.

Відповідно до копії договору оренди земельної частки (паю) від 06 жовтня 2000 року за № 671, між ОСОБА_2 та ВАТ «Таверівське» було укладено договір, відповідно до умов якого орендар передала в оренду земельну частку (пай)розміром 4, 05 умовних кадастрових гектарів. Договір складено сторонами на 6 років. Даний договір зареєстрований у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) Кленівської сільської ради за № 735.

Як вбачається з копії відповіді Кленівської сільської ради Богодухівського району Харківської області від 10 вересня 2019 року за № 02-32/26 на запит адвоката Тризни ОСОБА_3 . ОСОБА_4 , договори оренди між громадянами та підприємствами реєструвалися в сільських радах до 2003 року, потім книги реєстрації договорів оренди вилучили до Богодухівського районного відділу земельних ресурсів. Згідно із додатком до розпорядження голови районної державної адміністрації від 2002 року «Список громадян, яким передаються у приватну власність земельні частки (паї) на території Кленівської сільської ради Богодухівського району Харківської області», ОСОБА_2 входить до складу пайщиків реформованого ВАТ «Таверівське».

З копії «Списку громадян, яким передаються у приватну власність земельні частки (паї) на території Кленівської сільської ради Богодухівського району Харківської області», вбачається, що земельна частка (пай) передавалась ОСОБА_5 .

Відповідно до копії відповіді Відділу у Богодухівському районі ГУ Держгеокадастру у Харківській області від 06 вересня 2019 року за № 378/104-19 на запит адвоката Тризни Є.М. вбачається, що відділом надано завірену копію запису з Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) на ім`я « ОСОБА_5 » зареєстрований сертифікат на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_2 , пореформованому ВАТ «Таверівське» на території Кленівської сільської ради Богодухівського району Харківської області за реєстровим номером: №225 від 28 лютого 2000 року з відміткою про отримання сертифікату.

Рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 25 листопада 2019 року встановлено факт родинних відносин, а саме що ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 є матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно ст.ст. 1216 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців ). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч.1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ч.1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Частиною 2 ст. 158 Земельного кодексу України передбачено, що виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власниками земельних ділянок (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.

Також, Земельним кодексом України встановлено, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Земельний сертифікат це документ, який посвідчує право особи на земельну частку (пай) і містить відомості про її вартість та розмір в умовних кадастрових гектарах. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на земельну ділянку. Основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власниками земельних ділянок (паїв)», право на земельну частку (пай) мають: громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд зазначає, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.

У відповідності до частини 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до пункту 4 частини 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

У ч.ч. 1, 2, 8 ст. 83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинний подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Як вбачається зі змісту позову, ОСОБА_1 просить суд визнати за ним право на земельну частку (пай) розміром 3, 8777 умовних кадастрових гектари, з земель резервного фонду на території Кленівської сільської ради Богодухівського району, в порядку спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_2 , при цьому, позивачем не надано суду, на виконання свого процесуального обов`язку, належних і неспростовних доказів того, що його матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за життя належало право на вищезазначену земельну ділянку.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує наявністю у спадкодавиці сертифікату на право на спадщину на майно, який на даний час втрачено, однак з долучених до матеріалів справи документів вбачається, що в списку громадян, яким передається у приватну власність земельні частки (паї) на території Кленівської сільської ради Богодухівського району Харківської області значиться ОСОБА_5 , при цьому, жодних доказів, що підтверджують родинний зв`язок даної особи до позивача суду не надано.

Також, з відповіді Відділу у Богодухівському районі ГУ Держгеокадастру у Харківській області від 06 вересня 2019 року за № 378/104-19 на запит представника позивача адвоката Тризни Є.М. вбачається, що Відділом було надано заявнику завірену копію запису з Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку пай) на ім`я ОСОБА_5 , однак позивачем даного документу до суду не надано з невідомих на те причин.

Крім того, обраний позивачем спосіб захисту, який полягає у визнанні за ним права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , суперечить наявним в матеріалам справи доказам, зокрема, позивач просить визнати за ним право на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом, однак, матеріали справи не містять жодних відомостей щодо наявності належним чином посвідченого заповіту від імені спадкодавиці на користь позивача у справі. При цьому, під час підготовчого провадження позивач не скористався правом на зміну позовних вимог та уточнення характеру спірних правовідносин.

Враховуючи вказані обставини, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. 158 Земельного кодексу України, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власниками земельних ділянок (паїв)», ст.ст. 3, 1216-1218, 1220, 1222, 1268 ЦК України, ст.ст. 5, 10-13, 43, 76- 77, 83, 89, 259, 263-265, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щодо визнання за ним права на земельну частку (пай), площею 3, 8777 умовних кадастрових гектари, з земель резервного фонду на території Кленівської сільської ради Богодухівського району Харківської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Харківського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Повний текст рішення виготовлено 08 травня 2020 року.

СУДДЯ