Єдиний унікальний номер 333/720/20
Номер провадження 4-с/333/24/20
УХВАЛА

Іменем України

06 травня 2020 року місто Запоріжжя

Комунарський районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого судді Стоматова Е.Г., за участю секретаря судового засідання Кравець І.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) на дії державного виконавця Розівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (70300, Запорізька область, Розівський район, смт. Розівка, вул. Центральна, буд. 60), заінтересована особа: ОСОБА_3 , -

ВСТАНОВИВ:

До Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшла скарга адвоката представника скаржника Доброхотової А.А. надійшла скарга на дії Розівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), заінтересована особа: ОСОБА_3 , в якій заявник просить суд: визнати неправомірною довідку про заборгованість, що складену начальником відділу Розівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 27.01.2020 року № 12/16.26-39 у виконавчому провадженні № 57159752, зобов`язати начальника Розівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) її скасувати (відкликати). Зобов`язати начальника Розівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) провести належний розрахунок заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_2 у виконавчому провадженні № 57159752.

В обґрунтування заяви заявник зазначив, що 11 січня 2020 року, мною - адвокатом Доброхотовою А.А., в інтересах ОСОБА_2 був здійснений запит до Розівського РВДВС 04 лютого 2020 року, листом №424 (копія конверту додається), надійшла відповідь на адвокатський запит.

В якості відповіді надано дві довідки, а саме:

-довідка від 27.01.2020 р. №12/16.26-39 (ВП №57159752);

-довідка від 27.01.2020 р. №13/16.26-39 (ВП №57161779);

Предметом спору по дійсній скарзі, є - довідка від 27.01.2020 р. №12/16.26-39 (ВП №57159752), якою визначено період заборгованості зі сплати аліментів за кожен місяць, а також визначено суму заборгованості зі сплати аліментів.

Із визначеною сумою нарахованих аліментів, яка складає 108 165, 85 грн. (72569, 86 + 35 595, 99), та періодом за який нараховані аліменти, не може погодитись з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. Але зазначена норма права була введена в дію згідно із Законом № 2475-VІІІ від 03.07.2018.

В цей же час, сам Закон № 2475-VШ від 03.07.2018 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» набув чинності лише з 28.08.2018 року. Тобто до заборгованості, яка виникла до 28 серпня 2018 року повинні застосовуватися норми, які були чинні на момент їх виникнення. Таким чином, сам період, за який слід розраховувати аліменти визначений Розівським РВДВС невірно, оскільки такий здійснено за останні 10 років (з вересня 2008 року), замість останні 3 роки (з вересня 2015 року), що передують дню пред`явлення виконавчого документу до виконання. Таким чином, заборгованість з аліментів нарахована за період у 7 (сім) років більше, ніж це належить здійснити у відповідності із законом. Викладене являє собою порушення законних прав та інтересів скаржника і є свавільним втручанням у право власності ОСОБА_2 , чим порушуються норми міжнародного права на мирне володіння власним майном. У зв`язку з чим, скаржник змушений звернутися до суду.

Ухвалою Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 18 лютого 2020 року скаргу залишено без руху та надано строк на усунення недоліків.

У передбачений строк скаржник вказані в ухвалі Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 18 лютого 2020 року недоліки усунув.

Ухвалою Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 10 березня 2020 року провадження по справі відкрито та призначено до судового розгляду та витребувано матеріали виконавчого провадження № 57159752.

Ухвалою Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 23 березня 2020 року повторно витребувано матеріали виконавчого провадження № 57159752.

У судове засідання скаржник та представник скаржника не з`явились, про час та місце слухання справи були повідомлені своєчасно та належним чином, надали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, вимоги скарги підтримують в повному обсязі та просять її задовольнити.

Державний виконавець до судового засідання не з`явився, про час та місце був повідомлений своєчасно та належним чином, про причину неявки суду не повідомив.

Згідно ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що скарга ОСОБА_2 підлягає задоволення, виходячи з наступного.

Згідно листа повідомлення з Головного Територіального Управління юстиції у Запорізькій області Розівського районного відділу Державної виконавчої служби у Розівському РВ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області перебували на виконанні наступні виконавчі документи, виконавчий лист виданий 26.04.2006 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя по справі № 2-2560/2006 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку доходу щомісячно на лікування ОСОБА_4 до його одужання та виконавчий лист Комунарського районного суду № 2-2305/2003 року від 30.08.2018 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітнього сина у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, починаючи стягнення з 22.07.2003 року і до повноліття дитини.

07.09.2018 року державним виконавцем було винесено постанови про відкриття виконавчого провадження за № 57159752 по виконанню виконавчого листа № 2-2305/2003 виданого 30.08.2018 року.

10.01.2019 року було передано за заявою боржника виконавчі провадження до Кальміуського ВДВС м. Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області за територіальністю.

Як вбачається з ухвали Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 30.07.2018 року судом було видано дублікат виконавчого листа за № 2-2305/2003 року про стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця, починаючи з 22.07.2003 року і до повноліття дитини.

Частиною 1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» та ст.447 ЦПК України передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами, права чи свободи яких порушено, до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно ч.ч.2,3 ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов?язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

За ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню..

За ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно ч. 2 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження», строки зазначені у частині першій цієї статті встановлюються для виконання судових рішень з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.

Згідно ч. 3 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, втрати годувальника тощо може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі.

Водночас згідно ч. 1 ст. 194 СК України, яка діяла до 28 січня 2018 року, аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання.

Якщо за виконавчим листом, пред`явленим до виконання, аліменти не стягувалися у зв`язку з розшуком платника аліментів або у зв`язку з його перебуванням за кордоном, вони мають бути сплачені за весь минулий час.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» від 3 липня 2018 року № 2475-VIII, який набрав чинності 28 серпня 2018 року, внесено зміни до ч. 1 ст. 194 СК України і посилено відповідальність платника аліментів в частині їх стягнення за минулий час з трьох до десяти років.

Водночас, згідно чинної редакції ч. 1 ст. 194 СК України, аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання.

Згідно ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Конституція України, закріпивши частиною першою статті 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії у часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права. Тобто щодо юридичної відповідальності застосовується новий чи інший нормативно-правовий акт, що пом`якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначалось поняття правопорушення і відповідальність за нього.

Закріплення принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів є гарантією безпеки людини і громадянина, довіри до держави. Винятки з цього конституційного принципу, тобто надання закону або іншому нормативно-правовому акту зворотної сили, передбачено частиною першою статті 58 Конституції України, а саме: коли закони або інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Отже нарахована державним виконавцем заборгованість стосується періоду з вересня 2008 року по вересень 2018 року, в який діяла норма ч. 1 ст. 194 СК України в тій редакції, яка передбачала стягнення аліментів за минулий час не більше як за три роки, а тому саме ця норма підлягає застосуванню в цій справі в силу вимог ст. 58 Конституції України.

Водночас будь-які докази на підтвердження розшуку боржника чи перебування його за кордоном в матеріалах справи відсутні.

Таким чином державним виконавцем протиправно складено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів за весь минулий час з лютого 2006 року, оскільки положення ч. 1 ст. 194 СК України (в чинній редакції) не можуть мати ретроспективної дії в часі.

Відтак суд доходить висновку, що дії державного виконавця Розівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) по складанню розрахунку заборгованості зі сплати аліментів є неправомірним.

При цьому з метою захисту порушених прав боржника слід зобов`язати державного виконавця Розівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) розрахувати заборгованість зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 57159752 за 3 (три) роки, що передують пред`явленню виконавчого листа до виконання.

Керуючись ст. ст. 260, 447-451 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 на дії державного виконавця Розівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), заінтересована особа: ОСОБА_3 задовольнити.

Довідку заборгованості по сплаті аліментів № 12/16.26-39 від 27.01.2020 року складеної начальником Розінковського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції Запорізької області скасувати.

Зобов?язати начальника Розінковського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції Запорізької області Кощавцеву І.А. здійснити новий розрахунок заборгованості по аліментам у ВП № 57159752 за останні три роки, що передували пред?явленню виконавчого листа до виконання без урахування доказів боржника про добровільну сплату аліментів на утримання дитини.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Комунарського районного суду

міста Запоріжжя Е.Г.Стоматов