Справа № 541/582/20
Номер провадження 2/541/590/2020
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

20 липня 2020 року м.Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області

в складі:

головуючого судді - Андрущенко-Луценко С.В.,

за участю секретаря судового засідання - Калініченко Л.О.,

розглянувши заочно у відкритому судовому засіданні в місті Миргороді справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, -

в с т а н о в и в:

30.03.2020 ОСОБА_1 звернувся до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що у 2017 році він дійшов усної згоди з ОСОБА_2 про продаж гаража, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 11.08.2017 ОСОБА_3 передав у якості оплати за гараж ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 35 000 грн., про що було складено розписку. При цьому, сторони дійшли домовленості згідно якої, нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу мав бути укладений протягом одного місяця з моменту отримання оплати, тобто з 11.08.2017. Однак, ні протягом місяця, ні протягом іншого часу зазначений договір укладено не було. Через деякий час після отримання коштів, відповідач почав ухилятися від зустрічей та на телефонні дзвінки не відповідав.

З посиланням на ст.220 ЦК України, ОСОБА_1 зазначив, що між ним та відповідачем фактично було укладеного договір купівлі-продажу гаража у формі розписки. Разом з тим, нездійснення нотаріального посвідчення такого виду договорів прямо свідчить про його нікчемність. До того ж, до цього часу гараж позивачу фактично не передано.

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Згідно ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Грошові кошти передані ОСОБА_1 відповідачу, як оплата по договору, який фактично є нікчемним, тому на даний час позивач має повне право застосувати наслідки нікчемного правочину та вимагати повернення отриманих відповідачем коштів.

ОСОБА_1 направляв на адресу відповідача письмову претензію про повернення переданих останньому коштів, однак відповіді на неї так і не отримав.

Позивач просив суд стягнути на його користь з відповідача ОСОБА_2 кошти в сумі 35000 грн. (а.с.1-26).

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи (а.с.43), під час звернення з позовом до суду останній просив розгляд справи здійснювати без його участі (а.с.4).

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Павлюк І.О., в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с.42). На адресу суду направив клопотання про розгляд справи без його участі, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с.47).

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи (а.с.46), своїм правом на подання відзиву не скористався.

У відповідності до положень ст.ст.280,281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи у відсутності відповідача.

Суд, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Встановлено, що 11.08.2017 відповідачем ОСОБА_2 було складено розписку про те, що він продав ОСОБА_1 гараж за адресою: АДРЕСА_1 .

Сторони договір купівлі-продажу вищезазначеного нерухомого майна в установленому законом порядку не уклали.

20.02.2020 ОСОБА_1 звернувся з вимогою до ОСОБА_2 про повернення безпідставно отриманих 11.08.2017 коштів в сумі 35000 грн. протягом 3 календарних днів з моменту отримання вимоги (а.с.19-22).

Проте, у визначений в вимозі термін відповідач не повернув грошові кошти.

Відповідно ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до положень ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

У випадку купівлі-продажу об`єкта нерухомості з попередньою оплатою це визначення можна розуміти так: завдаток - це грошова сума, що видається продавцю покупцем в рахунок належних з нього платежів за укладеним договором купівлі-продажу об`єкту нерухомого майна, на підтвердження купівлі і на забезпечення (на випадок порушення зобов`язань) виконання покупцем або продавцем умов (вже) укладеного договору.

Однією з функцій завдатку є забезпечення існуючого зобов`язання (обов`язків за договором), тобто "каральна" функція, яка полягає в тому, що: а) сума завдатку залишається у продавця, якщо порушення зобов`язання, зокрема відмова від вже укладеного договору, сталося з вини покупця; б) продавець зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку, якщо порушення зобов`язання, зокрема відмова від вже укладеного договору, сталося з вини продавця (ч.1 ст. 571 ЦК України).

Визначальний фактор для можливості застосування цієї норми - це зобов`язання.

Головними ознаками завдатку та обов`язковими умовами правомірного застосування його забезпечувальної функції є: письмова форма вчинення правочину щодо забезпечення виконання зобов`язань завдатком (розписка, акт, письмовий договір завдатку тощо) (ч.1 ст. 547 ЦК України); факт укладення основного договору, наприклад, договору купівлі-продажу об`єкта нерухомості, яким встановлено, що його виконання забезпечується завдатком (ч.1 ст. 548 ЦК України).

Отже, гроші, передані майбутнім покупцем потенційному продавцю за усною чи, навіть, письмовою домовленістю, але до укладення основного договору, ще не є завдатком, не виконують забезпечувальної функції, а відтак їх видача не має правових наслідків для продавця.

На відміну від завдатку акти цивільного законодавства не дають конкретного визначення терміну «аванс», однак положення частини другої статті 570 ЦК України вказують на те, що авансом вважається сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, і відносно якої встановлено, що ця сума не є завдатком.

Іншими словами, будь-які кошти, які не мають ознак завдатку, тобто: передані в рахунок належних з покупця майбутніх платежів, але до укладення основного договору; видані за домовленістю (правочином) неписьмової форми, - це аванс, який, за законом, не наділений забезпечувальними (штрафними) властивостями, а виконує лише одну функцію - платіжну.

Факт видачі авансу не зобов`язує сторони виконувати умови попередніх домовленостей.

Видавши та отримавши на стадії попередньої домовленості оплату у формі авансу сторони ще наділені правом відмовитися від укладення основного договору.

В даному випадку ОСОБА_1 просить стягнути грошові кошти, за невиконання відповідачем зобов`язань з продажу позивачу спірної нерухомості, передача яких в письмовій формі відповідним договором (договір завдатку тощо) не оформлювалась та нотаріально посвідченою не була, а тому суд приходить до висновку, що отримані ОСОБА_2 35000 гривень є авансом та підлягають стягненню з останнього на користь позивача саме як аванс.

Таким чином, суд приходить до висновку, про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки в контексті цивільно-правових відносин, які склалися між сторонами вказані кошти є авансом.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, з огляду на те, що позивач при пред`явленні позову була звільнений від сплати судового збору, то на підставі п.1 ч.9 ст.5 Закону України «Про судовий збір», суд вважає за можливе з урахуванням задоволення позову в повному обсязі, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 82, 95, 133, 141, 264, 265, 268, 280, 281 ЦПК України, ст.ст. 509, 525, 526, 546-548, 570, 574 ЦК України, суд -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про стягнення коштів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 35000 грн. (тридцять п`ять тисяч гривень)

Стягнути з ОСОБА_2 840 грн. 80 коп. (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок) судового збору на користь держави.

Рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду на протязі тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційних скарг через Миргородський міськрайонний суд Полтавської області.

Суддя: С. В. Андрущенко-Луценко