Справа № 645/7719/19
Провадження № 2/645/534/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 квітня 2020 року м. Харків
Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді Ульяніч І.В.,
за участю секретаря судового засідання - Савченко В.Ю.,
учасники справи: позивач - ОСОБА_1 ,
представник позивача - ОСОБА_2 ,
відповідач - ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,
Позивач ОСОБА_1 , в особі свого представника - адвоката Кучінської І.С., звернулась до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму основного боргу у розмірі 443 886,50 грн., 3 % річних від простроченої суми у розмірі 15 542 грн. 10 коп., інфляційні витрати у розмірі 192 247 грн. 25 коп., судовий збір у розмірі 6 516,77 грн..
На обґрунтування позовних вимог представник позивача посилався на те, що 09.04.2015 року між позивачем та ОСОБА_3 було укладено договір позики. На підтвердження укладення договору позики відповідач надав розписку про те, що він взяв у позивача в борг 18 350,00 доларів США та зобов"язався повернути грошову суму в розмірі 18 350,00 доларів США не пізніше 01.10.2018 року. Позивач неодноразово зверталась до відповідача з вимогою про повернення суми позики, однак до теперішнього часу відповідач так і не повернув кошти за вказаним договором. Таким чином, заборгованість за договором позики становить основного боргу у розмірі 18 350,00 доларів США, що в перерахунку становить - 443 886,50 грн., 3 % річних від простроченої суми у розмірі 15 542 грн. 10 коп., інфляційні витрати у розмірі 192 247 грн. 25 коп., всього - 651 675,85 грн..
Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20.12.2019 року прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено в підготовче судове засідання.
Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24.02.2020 року закрито підготовче провадження по даній справі та призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.
Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, представник позивача надала заяву про розгляд справи за її відсутності позивача та представника позивача, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. У разі повторної неявки відповідача не заперечувала проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. У встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подавав.
Також, про час та місце судового засідання він був повідомлений у відповідність до ст. 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.
Відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.
Згідно до положення ч.3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Відповідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Виходячи з викладеного, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення ст. 81 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. ст. 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір.
Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Судом встановлено, що 09.04.2015 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 укладено договір позики, з якого вбачається, що ОСОБА_4 одержав від ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 18 350,00 доларів США та зобов`язався повернути зазначену суму не пізніше 01 жовтня 2018 року. На підтвердження даного договору ОСОБА_1 надала розписку, оригінал якої містяться в матеріалах справи.
Відповідно до ч. 1ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дату отримання коштів.
Згідно ч. 1, 2 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
В силу ст. 1049 ЦК України, ОСОБА_3 , як позичальник, зобов`язаний повернути позикодавцеві ОСОБА_1 позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строки, що встановлені розпискою.
Так, Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 18.09.2013 року розглянув справу № 6-63 цс 13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
Згідно письмової розписки, наданої позивачем на обґрунтування позову, встановлено, що ОСОБА_3 отримав в борг у ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 18 350,00 доларів США. Вказані грошові кошти зобов`язався повернути до 01.10.2018 року.
Тобто строк користування позикою був визначений сторонами до 01.10.2018 року, виплата відсотків за користування позикою договором між сторонами не встановлена.
Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Відповідно до положень ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Будь-яких належних та допустимих доказів про виконання грошового зобов`язання відповідач суду не надав.
За таких обставин, суд вважає доведеними доводи позивача, що до теперішнього часу відповідач не повернув визначену у розписці суму позики.
Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до вимог статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
За положеннями статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Виходячи з положень частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Звернення до суду з вимогою про повернення всіх сум за договором позики,у зв`язку з
порушенням умов договору є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобов`язань, а тому суд вважає необхідним задовольнити позов в частині стягнення основної суми боргу за договором позики в розмірі 443 886,50 грн., в межах заявлених позовних вимог.
Крім того, аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі прострочення виконання грошового зобов`язання за договором позики, позикодавець вправі вимагати від позичальника сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також 3 % річних від простроченої суми за весь час прострочення згідно статті 625 ЦК України.
Враховуючи викладене, суд вважає, що позикодавець має право на одержання від позичальника сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України.
Представником позивача складено розрахунок трьох відсотків річних та інфляційних витрат, відповідно до якого інфляційні витрати становлять 192 247,25 грн., три відсотки річних становить 15 542,10 грн..
Представником позивача здійснювався наступний розрахунок трьох процентів річних від простроченої суми: 443886,50 грн (сума боргу) = 426 (кількість днів) х 3 % / 365 - 15 542 грн. 10 коп., який було перевірено судом та суд вважає також задовольнити позов в цій частині та стягнути із відповідача 3 % річних від простроченої суми за весь час прострочення в розмірі 15 542 грн. 10 коп..
Розрахунок інфляційних витрат представником позивача був розрахований наступним чином: 192 247,25=443 886,50 * 143,310% / 100% - 443 886,50, де
443 886,50 - сума боргу, 143,310% - індекс інфляції, добуток щомісячних індексів за період прострочення: 01.10.2018 р. по 22.11.2019 р.
Індекс інфляції зазначені наступні: 101,7% * 101,4% * 100,8% * 101,0% * 100,5% * 100,9% * 101,0% * 100,7% * 99,5% * 99,4% * 99,7% * 100,7% * = 143,310%
Жовтень 2018 року - 101,7%, листопад 2018 року - 101,4%, грудень 2018 року - 100,8%, січень 2019 року - 101,0%, лютий 2019 року - 100,5%, березень 2019 року - 100,9%, квітень 2019 року - 101,0%, травень 2019 року - 100,7%, червень 2019 року - 99,55%, липень 2019 року - 99.4%серпень 2019 року - 99,7%, жовтень 2019 року - 100,7%, листопад 2019 року - 100,7%.
Проте судом було здійснено наступний розрахунок інфляційних витрат, за наступною формулою:
[Індекс інфляції] - добуток щомісячних індексів за відповідний період
[Збитки від інфляції] = [Сума боргу] [Індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу]
Застосовані наступні індекси інфляції, які були в зазначений період: жовтень 2018 року - 101,7%, листопад 2018 року - 101,4%, грудень 2018 року - 100,8% , січень 2019 року - 101,0%, лютий 2019 року - 100,5%, березень 2019 року - 100,9%, квітень 2019 року - 101,0%, травень 2019 року - 100,7%, червень 2019 року - 99,55%, липень 2019 року - 99.4%,серпень 2019 року - 99,7%, вересень 2019 року - 100,7%,жовтень 2019 року - 100,7%, листопад 2019 року - 100,1%.
Індекс інфляції: 101,7% * 101,4% * 100,8% * 101,0% * 100,5% * 100,9% * 101,0% * 100,7% * 99,5% * 99,4% * 99,7% * 100,7% * 100,7% * 100,1% = 108,38%
443 886,50*108,38%/100%-443 886,50=37 197,79 грн..
Таким чином, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача сума основного боргу у розмірі 443 886 грн. 50 коп., 3 % річних у розмірі 15 542 грн. 10 коп., інфляційні витрати у розмірі 37 194 грн. 79 коп.
Враховуючи зазначене, 3 % річних та інфляційні витрати, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України, підлягають застосуванню до порушеного грошового зобов`язання.
Відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідач ніяких доказів на спростування обставин, на які посилається позивач, і про які зазначено у оригіналі розписки, не надав,тому позов підлягає частковому задоволенню.
Судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що договір позики між позивачем та відповідачем були укладені не добровільно.
Питання про розподіл судових витрат вирішується судом відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Заявлені у позові позовні вимоги на суму 651 675,85 грн. суд задовольняє на суму 496 623,39 грн. (сума боргу 443 886,50 грн., 3 % річних у розмірі 15 542,10 грн., інфляційні витрати у розмірі 37 194,79 грн.), тобто частково.
Пропорційно розміру задоволених позовних вимог на відповідача суд покладає судовий збір в розмірі 4966,23 грн.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.13, 76-80, 133, 247, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 16, 526, 610, 625, 1046, 1047, 1048, 1049 ЦК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 судовий збір в розмірі 4966,23 грн.
Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення заочного рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення, відповідно до вимог ст.ст. 284, 285 ЦПК України.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивачем апеляційна скарга на заочне рішення суду може бути подана в загальному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення лише вступної та резолютивної частин судового рішення, а також у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Фрунзенський районний суд м. Харкова.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених вище строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .
Відповідач: ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .
Повний текст заочного рішення виготовлений 24 квітня 2020 року.
Суддя І.В. Ульяніч