ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/509/20 Номер провадження 22-ц/814/1395/20Головуючий у 1-й інстанції Турченко Т. В. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі Ачкасовій О.Н.

переглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та його представника - адвоката Павлюченка Олександра Олександровича

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 03 квітня 2020 року, ухвалене суддею Турченко Т.В., повний текст рішення складено - 06 квітня 2020 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В:

04 лютого 2020 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позовна заява мотивована тим, що 02.10.2019 року в м. Полтаві відбулася дорожньо-транспортна пригода з вини відповідача ОСОБА_1 , в результаті якої було пошкоджено автомобіль DAEWOO LANOS, державний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_2 на праві власності. Вказував, що матеріальні збитки, заподіяні в результаті ДТП, складають 10 125 грн., з яких 4 245,66 грн. частково йому відшкодовано ПрАТ Страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп». Вважає, що решта суми 5 879,34 грн. має бути відшкодована відповідачем ОСОБА_1 . Також вказував, що внаслідок ДТП спричинено моральні страждання, завдану моральну шкоду він оцінює в 10 000 грн. Просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на його користь матеріальні збитки, заподіяні в результаті дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 5 879,34 грн., 10 000 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди, а також понесені витрати зі сплати судового збору.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 03 квітня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на відшкодування матеріальної шкоди в сумі 5 879,34 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду завдану внаслідок ДТП в розмірі 5 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір в сумі 840,80 грн. 80

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_1 свою вину у вчиненому ДТП визнав, після чого був складений європротокол. Оскільки діями ОСОБА_1 завдано шкоди позивачу, то він повинен нести відповідальність по відшкодуванню такої шкоди. Вартість відновлювального ремонту перевищує розмір відшкодованих страховою компанією збитків, різниця складає суму 5 879,34 грн. і саме ця сума в силу ст. 1192 ЦК України підлягає стягненню з відповідача. Крім того, судом встановлено, що у результаті протиправних дій відповідача позивачу спричинені моральні страждання, які на підставі ст. 1167 ЦК України підлягають стягненню у розмірі 5 000 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та його представник - адвокат Павлюченко О.О. просять рішення суду першої інстанції скасувати та закрити провадження, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставини, що мають значення для справи, а також невідповідністю висновків, викладених у рішенні обставинам справи, просять стягнути з ОСОБА_2 понесені судові витрати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що надані позивачем документи про суму спричинених збитків не відповідають вимогам законодавства і не можуть бути підставою для визначення понесених збитків. Тобто, суд при ухваленні рішення поклався на недопустимі докази. Між ОСОБА_2 та ПрАТ УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» досягнуто згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування, що підтверджується відповідною заявою позивача. Крім того зазначає, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. Викладене узгоджується з позицією, викладеною Великою Палатою Верховного Суду у постанові 04.07.2018 р. у справі №755/18006/15-ц. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди зазначає, що у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження завдання моральних страждань саме у зв`язку з ДТП.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що 02 жовтня 2019 року приблизно о 09 годин 15 хвилин відповідач ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «ГАЗ 3307», д.н.з. НОМЕР_2 , на перехресті вул. Комарницького та вул. П. Юрченка у м. Полтава здійснив зіткнення з автомобілем DAEWOO LANOS, державний номер НОМЕР_1 , який належить позивачу ОСОБА_2 (а.с. 13).

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди у автомобіля DAEWOO LANOS, державний номер НОМЕР_1 , який належить позивачу ОСОБА_2 , були виявлені пошкодження, а саме: розбите лобове скло, пошкодження капоту, воздухозабірники, рамки під лобовим склом та інше, як вбачається з повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (а.с. 13).

Відповідач ОСОБА_1 визнав себе винним у даному ДТП, після чого був складений європротокол.

Відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, ОСОБА_2 звернувся за відшкодуванням завданої йому шкоди до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», в якій був застрахований автомобіль відповідача ОСОБА_1

ПрАТ Страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» прийнято рішення та виплачено позивачу 4 245,66 грн. завданих збитків, що підтверджується випискою АТ КБ «ПриватБанк» про безготівкове перерахування вказаних коштів (а.с. 14).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 зазначав, що вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, яку він поніс фактично становить 10 125,00 грн., що підтверджується товарними чеками на ремонт автомобіля (а.с.15-17).

Розмір невідшкодованої позивачу спричиненої шкоди складає 5 879,34 грн. (10125 грн. - 4245,66 грн.).

Суд першої інстанції визнав надані товарні чеки належними, допустимими та достовірними доказами та дійшов висновку, що з ОСОБА_1 , як особи, що володіла транспортним засобом на час ДТП, на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню різниця між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування у розмірі 5 879, 34 грн. та підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 5 000 грн.

Апеляційний суд у складі колегії суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом даного спору є стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної та моральної шкоди, завданої у результаті ДТП.

Згідно матеріалів справи, 15.10.2019 року ОСОБА_2 звернувся до ПрАТ УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» із заявою на виплату страхового відшкодування та погодився із вартістю відновлювального ремонту згідно розрахунку у розмірі 4 267,00 грн. (а.с. 41-42).

18.10.2019 р. позивачу ОСОБА_2 , як потерпілій особі, ПрАТ УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 4267,00 грн. відповідно до платіжного доручення № ЗР089797 (а.с. 44).

Таким чином вбачається, що ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс груп» 18.10.2019 року відшкодувала потерпілому ОСОБА_2 матеріальну шкоду, завдану в ДТП, що сталася 02 жовтня 2019 р.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Згідно ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору.

Відповідно частини першої, другої статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до частини першої статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) вказано, що у разі якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом № 1961-IV. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Отже, Великою Палатою Верховного Суду вже сформульовано висновки щодо відшкодування страховиком шкоди, завданої особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України висновки, викладені в постановах Верховного Суду мають враховуватися нижчестоящими судами при застосуванні норм права.

На час розгляду апеляційним судом даної справи не існує інших судових рішень Великої Палати Верховного Суду, в яких було б відступлено від зазначеної правової позиції.

Таким чином, вирішуючи спір, суд першої інстанції встановивши, що виплачене страховиком позивачу страхове відшкодування не забезпечує повного відшкодування завданої потерпілому шкоди у зв`язку з пошкодженням належного йому на праві власності автомобіля, дійшов помилкового висновку про покладення страхового відшкодування саме на винуватця ДТП - ОСОБА_1 .

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що позивач ОСОБА_2 погодився із вартістю відновлювального ремонту згідно проведеного розрахунку (ремонтної калькуляції) та отримавши 18 жовтня 2019 року страхове відшкодування в розмірі 4267,00 грн, у подальшому не повідомляв страхову компанію про незгоду з таким розміром відшкодування.

З наданих позивачем ксерокопій товарних чеків на ремонт автомобіля (а.с. 15-17) вбачається, що вони видані 15,18,22,25,26 жовтня 2019 р. та 05.11.2019 р., тобто після погодження страховиком ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс груп» з ОСОБА_2 суми страхового відшкодування на підставі калькуляції № 19-25004 від 08.10.2019 р., складеної страховиком, та фактично виплаченого 18.10.2019 р. страхового відшкодування.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Згідно із ст.1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Цивільна - правова відповідальність за завдану моральну шкоду настає при наявності протиправної поведінки заподіювача шкоди, встановлення причинного зв`язку між шкодою та протиправною поведінкою, вини заподіювача.

Відповідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.02.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди) із змінами і доповненнями, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.

Отже, моральна шкода полягає, зокрема: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 77, 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Так, відповідно до вимог ст.ст. 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

За результатами перегляду судового рішення в апеляційному порядку колегія суддів вважає, що всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що погіршення здоров`я відбулось саме через ДТП та позивачем не обґрунтовано у чому полягає завдана моральна шкода, не наведено обставин, які свідчать про завдання душевних страждань у зв`язку з дорожньо- транспортною пригодою. У зв`язку з чим вимога про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягає.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд у складі колегії суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції безпідставно прийшов до висновку про задоволення позовних вимог позивача, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову. Підстави для закриття провадження у справі, як про це заявляє сторона відповідача в апеляційній скарзі, відсутні.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

По справі вбачається, що при подачі апеляційної скарги відповідачем сплачено судовий збір у розмірі 1261,30 грн. (а.с. 70), ця сума підлягає стягненню з позивача на користь відповідача.

Крім цього, до апеляційної скарги додана квитанція б/н від 02.04.2020 р. адвоката Павлюченка О.О.про підтвердження оплати ОСОБА_1 2 500 грн. в якості послуг адвоката (гонорар) за договором про надання правової допомоги №б/н від 03.04.2020 р., укладеним між адвокатом Павлюченком О . О . та ОСОБА_1 (а.с.75), також надано розрахунок компенсації витрат на правову допомогу (а.с. 76), в якому ОСОБА_1 просить у разі відмови у задоволенні позову стягнути з позивача витрати на правову допомогу у розмірі 2 500 грн., надано ордер адвоката Павлюченка О.О. (а.с. 74).

Клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу від позивача у порядку ч. 6 ст. 137 ЦПК України до суду не надходило.

Отже, витрати на правову допомогу у розмірі 2 500 грн. підлягають стягненню з позивача на користь відповідача.

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п.1,3 ч.1, ч. 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч. 1, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.1,3, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та його представника - адвоката Павлюченка Олександра Олександровича - задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 03 квітня 2020 року - скасувати і ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір при подачі апеляційної скаргиу розмірі 1261,30 грн. та понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 2 500 грн. а всього 3 761,30 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 травня 2020 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов

/підпис/ /підпис/ /підпис/

З оригіналом згідно:

суддя Полтавського апеляційного суду А.І. Дорош