Справа №461/1752/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/заочне/

25 травня 2020 року м.Львів

Галицький районний суд м.Львова

в складі

головуючого судді Романюка В.Ф.

при секретарі Цюпака В.І.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (серія і номер паспорта НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_2 ) про визнання права на користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 в якому просить визнати за ним право на користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 .

В обґрунтування поданого позову покликається на те, що з 2004 року він почав проживати у квартирі АДРЕСА_3 , у зв`язку із відсутністю постійного місця проживання у м. Львові. Відповідач ОСОБА_3 запропонував позивачеві проживати за вказаною адресою з його матір`ю ОСОБА_4 , оскільки вона була похилого віку і за нею був необхідний догляд та матеріальна підтримка. Зазначає, що постійно проживав разом з ОСОБА_4 до моменту її смерті у 2010 році, та в подальшому самостійно у вказаній квартирі з дозволу та за погодженням із ОСОБА_3 , як член сім`ї наймача. Просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 26.02.2020 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу 10 денний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня вручення ухвали суду.

06.03.2020 року, позивачем ОСОБА_1 на виконання вимог ухвали суду від 26.02.2020 року усунуто недоліки позовної заяви.

10.03.2020 року позивачем ОСОБА_1 скеровано до суду доповнення до клопотання про усунення недоліків позовної заяви щодо звільнення його від сплати судового збору відповідно до п.8 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Ухвалою суду від 11.03.2020 року відкрито провадження у справі /а.с.66/.

31.03.2020 року позивачем ОСОБА_1 скеровано на електронну адресу суду клопотання про витребування з Першої Львівської державної нотаріальної контори спадкової справи №560, зареєстровану у 2010 року, після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

01.04.2020 року ухвалою суду, клопотання позивача ОСОБА_1 про витребування доказів задоволено повністю, витребувано з Першої Львівської державної нотаріальної контори спадкову справу №560, заведену у 2010 році на підставі заяви ОСОБА_3 про прийняття спадщини після смерті померлої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 / а.с.81-82/.

10.04.2020 року на адресу суду з Першої Львівської державної нотаріальної контори надійшла спадкова справа №560 за 2010 рік, заведена після смерті ОСОБА_4 /а.с.93-117/.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав повністю, та пояснив, що у 2004 році він познайомився зі ОСОБА_3 , який запропонував йому проживати за адресою: АДРЕСА_2 разом з його матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Оскільки ОСОБА_3 є громадянином Російської Федерації, де проживав постійно, він не міг здійснювати догляд за своєю матір`ю ОСОБА_4 . Позивач зазначає, що між ним та померлою ОСОБА_4 існувала усна домовленість, відповідно до якої ОСОБА_1 зобов`язувався здійснювати постійний догляд за нею, надавати будь яку допомогу, а вона натомість, здійснить його реєстрацію у квартирі АДРЕСА_3 . Відповідач ОСОБА_3 не заперечував оскільки мав постійне місце проживання у Російській Федерації. Позивачем сплачувались комунальні послуги, здійснювалась закупівля продуктів харчування, в тому числі для ОСОБА_4 , допомога до господарству тощо. За проживання у вказаній квартирі орендна плата ОСОБА_1 не сплачувалась. Додатково позивач ОСОБА_5 зазначив, що проживав у вказані квартирі понад 5 років і повністю забезпечував ОСОБА_4 матеріально: сплачував комунальні платежі, купував продукти харчування, допомагав по господарству. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла. Після її смерті ОСОБА_3 дозволив йому і надалі постійно проживати у вказаній квартирі, оплачувати комунальні послуги, тощо. 08.07.2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Третьої Львівської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, як спадкоємець четвертої черги. Однак, листом Першої Львівської державної нотаріальної контори від 05.08.2019 року №1166/02-14, йому стало відомо, що спадкова справа була заведена на підставі заяви про прийняття спадщини, поданої спадкоємцем першої черги, тому спадкування за законом спадкоємця наступних черг не здійснюється. На сьогоднішній день ця квартира є місцем фактичного постійного проживання позивача, у зв`язку з чим, позивач просив визнати право користування житловим приміщенням. У зв`язку із наведеним, просить позов задовольнити повністю.

Представник позивача ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та пояснив, що позивач ОСОБА_1 проживав за адресою: АДРЕСА_2 , понад 5 років. За життя між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 існувала домовленість що він буде здійснювати постійний догляд за нею та надавати допомогу, а вона, після своєї смерті залишить йому квартиру, на що її син заперечень не мав. Після смерті спадкодавця, позивач надалі проживав у вказаній квартирі та вважав, що прийняв зазначене майно у спадок, оскільки вважав, що як у наймача у нього виникли всі права та обов`язки за договором найму житлового приміщення, оскільки він і ОСОБА_4 постійно проживали разом і вели спільне господарство. Однак відповідач від усної домовленості про реєстрацію позивача у квартирі відмовився, хоча не заперечував щодо його подальшого в ній проживання. Представник позивача ОСОБА_2 зазначив, що відповідач ОСОБА_3 не є власником квартири за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки не отримав свідоцтва про прийняття спадщини за законом, а інших родичів у померлої ОСОБА_4 не було. Жодних дій щодо виселення з вказаної квартири у примусовому порядку позивача ОСОБА_1 відповідачем ОСОБА_3 не здійснювалось. Просить позов задовольнити повністю.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився. Як вбачається із матеріалів справи, відповідачу на адресу місця проживання та реєстрації, яка зазначена у довідці відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України у Львівській області було скеровано судову повістку рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, однак копія ухвали про відкриття провадження у справі та позовна заява з додатками до неї, повернулися без вручення відповідачу, у зв`язку із іншими причинами, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення /а.с.88-91/. На судове засідання, яке призначено на 25.05.2020 р. до суду повернувся конверт у зв`язку із іншими причинами, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення. Крім цього, виклик відповідач був здійснений через оголошення на офіційному вебпорталі судової влади України (через веб сайт Галицького районного суду м. Львова), що підтверджується матеріалами справи. /а.с.136, 137/.

Відповідач про причини неявки до суду не повідомив, відзив на позовну заяву не надав, клопотань про відкладення чи про розгляд справи у його відсутності до суду не надходило.

Суд, вважає за можливе слухати у відсутності відповідача, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов`язки та взаємовідносини сторін. Тому, за згодою представника позивача, у відповідності до вимог ст.280 ЦПК України, суд ухвалив справу розглядати у заочному порядку.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, з таких підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ст. ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 .. На час смерті вона була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . Спадщина, що відкрилась після її смерті складається з квартири, яка розташована за вказаною адресою. Позивач ОСОБА_1 зазначає, що у 2004 році у нього виникли труднощі із місцем проживання, в той час він познайомився з відповідачем ОСОБА_3 , який запропонував йому проживати за вищевказаною адресою разом з його матір`ю ОСОБА_4 . Оскільки, відповідач ОСОБА_3 постійно проживав у м. Енгельс, Російській Федерації, він просив здійснювати догляд за його матір`ю, адже вона була особою похилого віку і потребувала постійного догляду і матеріальної підтримки.

Відповідно до технічного паспорту за реєстровим номером 6377, зареєстрованої ЛО КБТІ 17.01.2000 року, квартира АДРЕСА_3 на 3 поверсі 4- х поверхового будинку та складається з 2 житлових кімнат, житловою площею, 32,2 кв.м., в тому числі кімната 16,0 кв.м, 2 - га кімната 16,2 кв.м, кухня площею 12.2 кв.м, коридору 21,1 кв.м, комори в підвальному приміщенні площею 30,0 кв.м, загальною площа квартири складає 47, 9 кв.м.

Згідно зі свідоцтвом про право власності на квартиру № НОМЕР_3 від 27.12.1993 року, виданого Львівською міською адміністрацією, квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , належить на праві приватної власності ОСОБА_4 , зареєстрована ЛМБТІ відділом приватизації житла міської адміністрації.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що у книзі реєстрації смертей 05.11.2010 року зроблено відповідний актовий запис №5603.

Відповідно до довідки ЛКП «Старий Львів» №2243 від 10.11.2010 року ОСОБА_4 , 1921 року народження була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 28.11.1975 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На підставі довідки ЛКП «Старий Львів» № 2244 від 10.11.2010 року в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 була зареєстрована та проживала одна особа ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

15.11.2010 року до Першої Львівської державної нотаріальної контори, звернувся ОСОБА_3 із заявою про прийняття спадщини за законом.

Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 25321479 від 15.11.2010 року внесено запис щодо реєстрації спадкової справи.

08.07.2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Третьої Львівської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, як спадкоємець четвертої черги.

Листом Першої Львівської державної нотаріальної контори від 05.08.2019 року №1166/02-14, йому стало відомо, що спадкова справа була заведена на підставі заяви про прийняття спадщини, поданої спадкоємцем першої черги, тому спадкування за законом спадкоємця наступних черг не здійснюється. Однак у матеріалах справи відсутнє свідоцтво про право на спадщину зареєстроване за ОСОБА_3 .

Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

В судовому засіданні були допитані свідки: ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснив, що 2- 3 рази на рік він відвідував ОСОБА_1 , який проживав у квартирі АДРЕСА_3 разом із ОСОБА_8 , оскільки її син ОСОБА_3 , який мав постійне місце проживання у Російській Федерації, попросив його здійснювати догляд за своєю матір`ю. Натомість ОСОБА_4 обіцяла зареєструвати місце проживання ОСОБА_1 у вказаній квартирі. Свідок ОСОБА_6 зазначив, що ОСОБА_1 здійснював догляд ОСОБА_4 : купував продукти харчування, оплачував комунальні послуги, допомагав по господарству. В 2010 році ОСОБА_8 померла. Після поховання ОСОБА_3 повідомив позивачеві, що здійснить реєстрацію позивача у квартирі, коли отримає свідоцтво про право на спадщину.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснив, що він з 1996 року, проживає за адресою: АДРЕСА_4 , і був сусідом ОСОБА_8 . За час проживання у вказаному будинку неодноразово бачив ОСОБА_1 , який з 2004 року допомагав ОСОБА_8 , приносив продукти харчування, здійснював оплату комунальних послуг.

Факт проживання позивача за вказаною адресою підтверджується квитанціями та платіжними дорученнями на рахунки ЛКП «Старий Львів», ЛМКП «Львіводоканал», ТзОВ «Львівенергозбут», ТзОВ «Львівгаз Збут» наявними у матеріалах справи, де позивачем ОСОБА_1 здійснювалась оплата житлово - комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_2 .

Крім того, відповідно до акту ЛКП «Старий Львів» від 07.02.2014 року, та 22.03.2017 року складений комісією в складі директора ЛКП «Старий Львів» Савки І.Б. та членів комісії ОСОБА_9 , ОСОБА_10 про те, що зі слів сусідів ОСОБА_1 дійсно проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 .

З матеріалів справи також вбачається факт отримання поштової кореспонденції позивачем ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач ОСОБА_3 є громадянином Російської Федерації, що підтверджується копією паспорта, виданого 31.03.2003 року УВС міста Енгельса та Енгельського району Саратовської області, Російської Федерації.

Під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання.

Вказаний правовий висновок узгоджується з правовою позицією, яка викладена у постанові Верховного Суду України від 11 липня 2012 року у справі № 6-60цс12, а також у постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 182/8114/15-ц, які відповідно до ч. 3 ст. 263 ЦПК України враховані судом при застосуванні норм права.

Пунктом 9 Постанови пленуму Верховного суду України від 12.04.1985 року «Про деякі

питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», в якому міститься посилання на Постанову пленуму ВСУ від 01.11.1996 року, передбачено, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони

в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996 р. N 9 (v0009700-96) "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Однак відсутність письмової згоди членів сім`ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 вселився та проживав тривалий час у АДРЕСА_2 , зі згоди основного наймача ОСОБА_4 , та її сина - відповідача по справі ОСОБА_3 , здійснював постійний догляд за основним наймачем ОСОБА_4 , то він набув право користування вказаним житловим приміщенням як член сім`ї наймача.

Згідно зі ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення.

До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Статтею 65 ЖК Української РСР передбачено, що наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

За таких обставин, суд, з`ясувавши наведені обставини у справі та дослідивши всі надані сторонами докази, виходить із того, що оскільки ОСОБА_1 вселився у спірну квартиру ще у 2004 році, та проживає у ній до цих пір, справно сплачує комунальні послуги, у судовому порядку не визнавався таким, що втратив право користування квартирою, тому наявні правові підстави для задоволення позову про визнання за позивачем права користування спірною квартирою та визнання його наймачем вказаної квартири.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 9,10, 61, 62, 64, 65 ЖК України, ст.ст. 4, 13,12,81, 263, 280 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 (серія і номер паспорта НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_2 ) про визнання права на користування житловим приміщенням та реєстрацію місця проживання, задоволити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 (серія і номер паспорта НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2

Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення (складення). Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складений 25.05.2020 року.

Суддя Романюк В.Ф.