ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«19» травня 2020 року

м. Харків

справа № 646/8403/17-ц

провадження 22ц/818/1877/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Хорошевського О.М., Яцини В.Б.,

за участю секретаря - Колосовської А.Р.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , представник позивача - ОСОБА_9 . ,

відповідачі - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , представник відповідачів - ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22 листопада 2019 року в складі судді Єжова В.А.

в с т а н о в и в:

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору укладеним, визнання права власності на транспортний засіб.

Позовна заява мотивована тим, що 15 жовтня 2017 року між ним та ОСОБА_6 укладено договір купівлі-продажу автомобіля, відповідно до умов якого він придбав у ОСОБА_6 автомобіль марки TOYOTA CAMRY, 2014 року випуску, білого кольору, номер шасі НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Зазначив, що відповідно до умов договору вони дійшли до взаємної згоди з усіх істотних умов договору і повністю виконали свої обов`язки. Зокрема, після укладення договору він сплатив ОСОБА_6 грошові кошти в розмірі 400 000,00 грн, про що були складені дві розписки в присутності свідка.

Вказав, що восени 2016 року він домовився з ОСОБА_6 щодо купівлі транспортного засобу TOYOTA CAMRY, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2014 року випуску, білого кольору, номер шасі НОМЕР_1 , за ціною 400 000,00 грн, однак у нього на момент укладення договору всієї суми не було, тому вони дійшли згоди про те, що він сплатить суму двома рівними частинами.

Зазначив, що у нього з ОСОБА_6 була домовленість щодо перереєстрації автомобіля в передбаченому чинним законодавством порядку, однак вказане зроблено не було, оскільки ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер.

Посилався на те, що він повністю сплатив гроші за автомобіль, про що свідчать дві розписки, зокрема, від 15 жовтня 2016 року на суму 200 000,00 грн та 10 квітня 2017 року на суму 200 000,00 грн, які були складені ним в присутності дружини ОСОБА_6 .

Після сплати першої частини суми, ОСОБА_6 передав йому ключи від автомобіля, свідоцтво про реєстрацію цього транспортного засобу та автомобіль, і саме з 15 жовтня 2016 року він користується самостійно ним.

Вважав, що сторонами досягнуті та виконані всі істотні умови договору купівлі-продажу, передбачені законодавством, зокрема, щодо оплати та передачі автомобіля.

Просив визнати договір купівлі-продажу транспортного засобу TOYOTA CAMRY, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2014 року випуску, легковий седан, білого кольору, об`єм двигуна 2494, номер шасі НОМЕР_1 , зареєстрований Центром № 6341 в м. Харкові, від 15 жовтня 2016 року, підписаний ОСОБА_6 та ОСОБА_1 - укладеним; визнати за ОСОБА_1 право власності на транспортний засіб - автомобіль TOYOTA CAMRY, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2014 року випуску, легковий седан, білого кольору, об`єм двигуна 2494, номер шасі НОМЕР_1 , зареєстрований Центром № 6341 в м. Харкові.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22 листопада 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати повністю і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовну заяву.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі і як доводи апеляційної скарги виклав вимоги позову. При цьому зазначив, що він звернувся до суду з позовом про визнання договору укладеним, та визнання права власності на автомобіль, з метою подальшої перереєстрації автомобіля на підставі не договору купівлі-продажу, а саме рішення суду.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

18 травня 2020 року до суду апеляційної інстанції від представника відповідачів надійшло клопотання, в якому представник зазначив, що позовні вимоги відповідачі визнають та вважають апеляційну скаргу ОСОБА_1 обгрунтованою.

Заява представника позивача про вступ у справу від 12 травня 2020 року є зайвою, оскільки представник є адвокатом, відповідно до статті 62 ЦПК України надав відповідні документи, що підтверджують його повноваження.

Доказів відмови ОСОБА_1 від послуг адвоката на час розгляду справи не було.

В судове засідання учасники справи не з`явилися. Матеріали справи містять відомості про належне повідомлення учасників справи. 18 травня 2020 року та 19 травня 2020 року від представників сторін надійшли клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, відповідача та їх представників, яке задоволено.

Заяв від учасників справи про відкладення розгляду справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вимог закону, обставин справи, судова колегія вважає за можливе розглянути справу за відсутністю учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, рішення суду - залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції, з висновком якого погоджується колегія суддів, мотивовано тим, що оскільки форми укладення договорів купівлі-продажу транспортних засобів, визначеної Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 сторони не дотримались, договір є неукладеним, а за фактом його неукладеності не виникає жодних цивільних прав та обов`язків.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_6 на праві власності належить автомобіль марки TOYOTA, модель CAMRY, номер шасі (кузов, рама) НОМЕР_1 , об`єм двигуна НОМЕР_3 , колір білий, 2014 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 , на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 , видане Центром 6341 (а.с.10).

15 жовтня 2016 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 укладено в простій письмовій формі договір купівлі-продажу автомобіля, відповідно до умов якого продавець передає у власність автомобіль марки TOYOTA CAMRY, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2014 року випуску, білого кольору, номер шасі НОМЕР_1 , який належить продавцю на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 , виданого Центром № 6341, а покупець приймає автомобіль у власність та зобов`язується сплатити його вартість в розмірі 400 000,00 грн.

Відповідно до пункту 4 цього договору вказану суму покупець зобов`язується передати продавцю двома рівними частинами: 200 000,00 грн в день підписання цього договору, 200 000,00 грн в строк не пізніше 15 жовтня 2017 року. Про передачу грошових коштів продавцем складається розписка. Договір вважається виконаним зі сторони покупця після повного розрахунку. Після повного розрахунку (сплати) зі сторони покупця за автомобіль продавець зобов`язується протягом 30 днів зняти автомобіль з реєстраційного обліку у відповідних державних органах для подальшої реєстрації права власності на автомобіль.

На продаж вказаного автомобіля дружина ОСОБА_6 надала свою згоду (пункт 8 цього договору) (а.с.5-6).

15 жовтня 2016 року та 10 квітня 2017 року ОСОБА_6 видав ОСОБА_1 дві розписки про те, що отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі по 200 000,00 грн відповідно в рахунок сплати в розмірі 50% вартості автомобіля TOYOTA CAMRY, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2014 року випуску, білого кольору, номер шасі НОМЕР_1 за договором купівлі-продажу автомобіля від 15 жовтня 2016 року. Вказані розписки підписані та видані в присутності свідка, дружини продавця ОСОБА_4 (а.с.7, 8).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер (а.с.9).

З копії спадкової справи № 479/2017 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 вбачається, що з заявами про прийняття спадщини звернулися ОСОБА_8 , дочка померлого, ОСОБА_3 , син померлого (а.с.56, 68).

Дружина померлого, ОСОБА_4 , звернулася до нотаріальної контори з заявою про видачу їй по представленню всіх необхідних документів свідоцтво про право власності на Ѕ частку на будинок з надвірними будівлями та повідомила про те, що від прийняття спадщини вона відмовляється на користь сина спадкодавця ОСОБА_3 (а.с.73).

23 листопада 2017 року державним нотаріусом Першої Харківської державної нотаріальної контори Обозній Н.П. видано свідоцтво про право власності на 2/3 частки на спільне сумісне майно подружжя, а саме, житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с.95).

23 листопада 2017 року державним нотаріусом Першої Харківської державної нотаріальної контори Обозному О.С. видано свідоцтво про право на спадщину за законом на Ѕ частку житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с.97).

23 листопада 2017 року державним нотаріусом Першої Харківської державної нотаріальної контори Обозній І.С. видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частку житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с.98).

Як вбачається з копії матеріалів спадкової справи № 479/2017 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 спірний автомобіль марки TOYOTA, модель CAMRY, номер шасі (кузов, рама) НОМЕР_1 , об`єм двигуна НОМЕР_3 , колір білий, 2014 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 , який належав ОСОБА_6 на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 , видане Центром № 6341 до спадкової маси не увійшов.

18 червня 2018 року ОСОБА_3 , ОСОБА_4 через свого представника до суду першої інстанції подали відзив, в якому зазначили, що визнали позовні вимоги в повному обсязі (а.с.33).

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

Загальний порядок укладення договорів будь-якими учасниками цивільних відносин визначено у главі 53 ЦК України.

До принципово важливих складових цієї процедури відносяться зміст та форма договору, спосіб, місце укладення.

Правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею - продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.

Згідно з пунктом 12 Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 в редакції, чинній на час виникнення правовідносин, оформлення на товарних біржах договорів купівлі-продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, здійснюється з використанням облікованих відповідно у територіальному органі з надання сервісних послуг МВС і Держсільгоспінспекції бланків біржових угод.

Оформлення договорів купівлі-продажу транспортних засобів може проводитися в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС.

Пунктом 16 Порядку передбачено, що у разі продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, філією суб`єкта господарювання або уповноваженим дилером, крім акту приймання-передачі підприємства-виробника, покупцеві видається акт приймання-передачі, що укладається між суб`єктом господарювання (його філією) та уповноваженим дилером.

Пунктом 17 Порядку передбачено, що під час продажу транспортних засобів, що перебувають (перебували) на обліку в уповноваженому органі МВС або Держсільгоспінспекції, покупцеві територіальним органом з надання сервісних послуг МВС видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) або Держсільгоспінспекцією - свідоцтво про реєстрацію машини з відміткою про зняття машин (тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів) з обліку чи акт технічного стану.

У разі зняття з обліку транспортного засобу покупцеві видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі.

Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт).

Згідно з пунктами 7, 8 Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин на шасі, автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 в редакції, чинній на час виникнення правовідносин передбачено, що власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи або їх представники зобов`язані зареєструвати їх протягом десяти діб після придбання або митного оформлення, чи тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Не допускаються до державної реєстрації транспортні засоби з правим розташуванням керма (за винятком транспортних засобів, які були зареєстровані в підрозділах Державтоінспекції до набрання чинності Законом України «Про дорожній рух»).

Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку:

договори, укладені на товарних біржах на зареєстрованих в уповноваженому органі МВС бланках;

укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб;

нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб;

договори купівлі-продажу транспортних засобів, що підлягають першій державній реєстрації в сервісних центрах МВС, за якими продавцями виступають суб`єкти господарювання, що здійснюють оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами, і які підписані від імені таких суб`єктів уповноваженою особою і скріплені печаткою (за її наявності);

договір комісії між власником транспортного засобу і суб`єктом господарювання, який за таким договором є комісіонером, та договір купівлі-продажу транспортного засобу, за яким продавцем є такий суб`єкт господарювання, які підписані від імені суб`єкта господарювання уповноваженою особою та скріплені печаткою (за її наявності), - у разі продажу транспортних засобів суб`єктами господарювання, що здійснюють оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами на підставі договору комісії, укладеного з власником транспортного засобу;

свідоцтва про право на спадщину, видані нотаріусом або консульською установою, чи їх дублікати;

рішення про закріплення транспортних засобів на праві оперативного управління чи господарського відання, прийняті власниками транспортних засобів чи особами, уповноваженими управляти таким майном;

рішення власників майна, уповноважених ними органів про передачу транспортних засобів з державної в комунальну власність чи з комунальної власності в державну власність;

копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин;

довідка органу соціального захисту населення або управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, що виділили автомобіль або мотоколяску;

акт приймання-передачі транспортних засобів за формою згідно з додатком 6, виданий підприємством-виробником або підприємством, яке переобладнало чи встановило на транспортний засіб спеціальний пристрій згідно із свідоцтвом про погодження конструкції транспортного засобу щодо забезпечення безпеки дорожнього руху із зазначенням ідентифікаційних номерів такого транспортного засобу та конкретного одержувача;

митна декларація на бланку єдиного адміністративного документа на паперовому носії або електронна митна декларація, або видане органом доходів і зборів посвідчення про реєстрацію в уповноважених органах МВС транспортних засобів чи їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери;

договір фінансового лізингу;

акт про проведені електронні торги або постанова та акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, видані органом державної виконавчої служби або приватним виконавцем.

Виходячи з наведеного, можна зробити висновок про те, що існує інший, ніж судовий, визначений законодавством України порядок набуття права власності на транспортний засіб. Так, для реєстрації транспортних засобів, що перебували в експлуатації і зареєстровані в підрозділах ДАІ, додається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) з відміткою підрозділу ДАІ про зняття транспортного засобу з обліку. Перед відчуженням, передачею, такий транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ. Відчуження, передача власником придбаних транспортних засобів, не зареєстрованих у підрозділах ДАІ, не проводиться. Доказами, що підтверджують наявність у позивача права власності на майно є правовстановлюючі документи, зокрема, нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу.

Згідно з частиною 3 статті 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що укладення договору купівлі-продажу автомобіля в письмовій формі без визначеного порядку його реєстрації не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Посилання ОСОБА_1 на те, що судом безпідставно не залучено до участі у справі як співвідповідача ще одного спадкоємця після смерті спадкодавця, тому рішення суду підлягає скасуванню є безпідставними, оскільки матеріали справи не містять відповідного клопотання ані від представника позивача, ані від самого позивача.

Твердження ОСОБА_1 щодо того, що він є фактичним власником транспортного засобу за договором купівлі - продажу, який укладено в письмовій формі, тому його позов підлягає задоволенню є також безпідставними, оскільки, як вже зазначалось вище, є інший, ніж судовий порядок, набуття права власності на транспортний засіб, який не дотримано сторонами договору.

Доводи та вимоги, викладені в апеляційній скарзі, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22 листопада 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 21 травня 2020 року.