Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" травня 2020 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Матвєєвої Ю. О. , при секретарі судового засідання Ткачук Г.В., позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Гайтан К.О., відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , представника відповідачів адвоката Лисакової О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні майном та володінні власністю шляхом вселення, відшкодування моральної шкоди та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 про припинення права власності

В С Т А Н О В И В:

Позивач за основним позовом ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідачів ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні майном та володінні власністю шляхом вселення та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_5 він є власником 1/3 частини трикімнатної квартири АДРЕСА_1 . Крім нього по 1/3 частині вказаної квартири належали і його батькові ОСОБА_6 та племіннику ОСОБА_7 . Після смерті батька ОСОБА_6 позивач успадкував ще 1/12 частину вищевказаної квартири, другим власником квартири став його брат ОСОБА_7 . Після смерті брата ОСОБА_7 його частку в квартирі успадкували дружина брата ОСОБА_2 та син брата ОСОБА_8 , які не дають можливості позивачеві користуватись належним йому майно та чинять перешкоди у вселенні. Просить суд вселити його у спірну квартиру та стягнути на його користь в рахунок компенсації моральної шкоди 50000 грн., оскільки він протягом тривалого часу не може мешкати в квартирі, яка належала його батькам.

Відповідачка ОСОБА_2 , в свою чергу, звернулась із зустрічним позовом про припинення права власності ОСОБА_1 , посилаючись на те, що вона є власником 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 25.11.1999 року та 1/3 частини вказаної квартири відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.04.2019 року. Її син ОСОБА_3 є власником 1/4 частки квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло від 25.11.1999 року. Відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 є власником 1/12 частки спірної квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом та 1/12 частини на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. Відповідач має у власності трикімнатну квартиру в смт Ялта та житловий будинок в м. Маріуполі, ніколи в спірній квартирі не проживав, комунальні послуги, як власник майна, не сплачував, участі в поточних та капітальних ремонтах квартири не приймав. Враховуючи, що загальна житлова площа спірної квартири складає 40,4 кв.м, на належну відповідачеві частку в квартирі припадає 6,73 кв.м, що свідчить про незначну частку, яку неможливо виділити в натурі, спільне користування квартирою не можливе, припинення права власності не завдасть істотної шкоди відповідачеві з урахування наявності у нього у власності квартири та будинку, просить припинити право відповідача на 1/6 частину спірної квартири, стягнути на його користь вартість вказаної частки в сумі 62137 грн., які внесені на депозит суду і відповідають експертному висновку, та визнати за позивачкою право власності на 2/12 частки спірної квартири.

Позивач за основним позовом ОСОБА_1 в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, з зустрічними позовними вимогами не погодився, пояснив, що, не дивлячись на наявність в його власності квартири та будинку, вказана частка йому потрібна для зручності перебування у м. Маріуполі, де він працює. Між тим, вказав, що припинення його права власності на частку в спільному майні завдасть істотної шкоди тільки в грошовому еквіваленті, оскільки він не згоден із сумою, запропонованою відповідачкою в якості компенсації вартості його частки, вказав, що вартість його частки, на його думку, складає 4000 доларів США.

Представник позивача адвокат Гайтан К.О. підтримала позицію позивача, просила основні позовні вимоги задовольнити, в задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити.

Представник відповідача за основним позовом і позивача за зустрічним позовом ОСОБА_9 в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні основних позовних вимог ОСОБА_1 та задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 , посилаючись на те, що ОСОБА_1 в спірній квартирі ніколи не проживав, має неприязні стосунки з відповідачами за основним позовом, частка відповідача є незначною, тому припинення його права власності не завдасть йому істотної шкоди. Проти відшкодування моральної шкоди заперечувала, оскільки ОСОБА_1 ніколи не приходив, там не жив та не намагався вселитись в квартиру.

Відповідачка за основним позовом та позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_2 не визнала, пояснила, що ОСОБА_1 в спірній квартирі ніколи не проживав, натомість вона з чоловіком після одруження проживали в квартирі, робили ремонт, сплачували комунальні послуги. Між її сім`єю та ОСОБА_4 завжди були складні відносини, вони не спілкувались та не бачились. ОСОБА_1 мешкає в будинку, йому належить ще й квартира. Зазначила, що після смерті її чоловіка вони домовились продати квартиру та сплатити кошти ОСОБА_1 , які відповідають його частці, але в останню мить його не влаштувала сума. Просить відмовити в задоволенні основного позову та задовольнити її зустрічні позовні вимоги.

Відповідач за основним позовом та третя особа за зустрічним позовом ОСОБА_8 в судовому засіданні основні позовні вимоги не визнав, підтримав зустрічні позовні вимоги, зазначив, що ОСОБА_1 його дядька, вони не спілкуються, не вітають один одного зі святами, дядька ніколи не проживав в їх квартирі, оскільки має своє житло.

Ухвалою суду від 18 травня 2020 року провадження в цивільній справі за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 в частині вимог щодо стягнення витрат на житлово-комунальні послуги закрито у зв`язку із відмовою позивача від цих вимог, тому в цій частині позовні вимоги судом не розглядаються.

Суд, вислухавши сторони, їх представників, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Згідно з нормами ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником 1/12 частини квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 09 квітня 2019 року (а.с. 9).

Свідоцтвом про право на спадщину за законом підтверджується право власності позивача ОСОБА_1 на 1/12 частину квартири АДРЕСА_1 (а.с. 12).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_7 ОСОБА_2 є власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 . При цьому син померлого ОСОБА_3 відмовився від 1/2 частини спадкового майна на її користь. (а.с. 45).

Висновком експертного дослідження № 51 від 06 серпня 2019 року встановлена ринкова (дійсна) вартість квартири АДРЕСА_1 , яка складає 372822 грн. Ринкова вартість 1/12 частини вказаної квартири складає 31068,50 грн. (а.с. 51-55)

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04.10.2017 року є власником житлового будинку АДРЕСА_2 загальною площею 41,2 кв.м та відповідно до свідоцтва про право власності від 06.10.2004 року є власником трикімнатної квартири АДРЕСА_3 житловою площею 45 кв.м. (а.с. 47-48)

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Стаття 319 ЦК України зазначає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст.. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Відповідно до ст.. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:

1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння і користування майном є неможливим;

4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

За змістом зазначеної норми закону припинення права особи на частку в спільному майні допускається за наявності будь-якого з передбачених п. п. 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України випадку, але в тому разі, коли таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

При розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар (правова позиція Верховного Суду України викладена у постанові від 13 січня 2016 року у справі № 6-2925цс15).

На виконання вимог закону позивачкою за зустрічним позовом ОСОБА_2 22.02.2020 року були внесені грошові кошти на депозит суду в сумі 62137 грн. Вказана сума відповідає висновку експертного дослідження про оцінку майна.

Суд переконаний, що з урахуванням наявності у позивача у власності житлового будинку та трикімнатної квартири, припинення права власності на його частку в спільній власності не завдасть йому істотної шкоди.

Крім того, суд враховує, що частка його власності у спірній квартирі є незначною, відповідає 6, 73 кв.м, позивачем за основним позовом не наведено, яким чином, з урахуванням того, що площа найменшої кімнати в квартирі є 10,5 кв.м, він буде реалізовувати своє право на володіння та користування вказаним майном з огляду на неприязні стосунки між співвласниками квартири, до того ж, як зазначив сам позивач в судовому засіданні, припинення його права власності на частку не завдасть йому істотної шкоди, оскільки він в цій квартирі ніколи не проживав, на його думку, саме вартість майна, яка запропонована його опонентами, завдає йому такої шкоди, оскільки він категорично не погоджується з такою оцінкою.

З таких підстав суд вважає, що в позовних вимогах позивача за основним позовом ОСОБА_1 про вселення слід відмовити, задовольнивши при цьому зустрічний позов відповідачів про припинення права власності на 2/12 частин в спільному майні.

Припиняючи право ОСОБА_1 на 2/12 частин квартири АДРЕСА_1 , суд перераховує внесені ОСОБА_2 на депозитний рахунок суду грошові кошти на користь ОСОБА_1 , та вирішує питання і про задоволення позовних вимог позивачки за зустрічним позовом про визнання за нею права власності на 2/12 частини вказаної квартири.

Що стосується стягнення рахунок в рахунок відшкодування моральної шкоди, заявленої позивачем ОСОБА_4 , вони також задоволенню не підлягають, оскільки є похідними від вимог про вселення.

Отже, після дослідження наданих сторонами доказів, суд не вбачає підстав для задоволення основних позовних вимог позивача, натомість позовні вимоги за зустрічним позовом задовольняє повністю.

З урахуванням того, що позивачка за зустрічним позовом звільнена від сплати судового збору, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір за вимоги про припинення права власності в сумі 6213,70 грн. (1% вартості позовних вимог).

Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 80-82, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні майном та володінні власністю шляхом вселення, відшкодування моральної шкоди відмовити в повному обсязі.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 про припинення права власності задовольнити повністю.

Припинити право власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 на 2/12 частки квартири АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 право власності на 2/12 частки квартири АДРЕСА_1 .

Перерахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , в рахунок стягнення грошової компенсації за припинення права власності в спільному майні, грошові кошти в розмірі 62137 (шістдесят дві тисячі сто тридцять сім) гривень, з депозитного рахунку Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області (рахунок отримувача UA0011792; банк отримувача 820172 Державна казначейська служба України, м. Київ; код отримувача 26288796), внесені ОСОБА_2 за квитанцією № 50 від 22.02.2020 року на розрахунковий рахунок, що буде вказаний ОСОБА_4 .

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , на користь держави судовий збір в сумі 6213,70 грн.

Повний текст судового рішення буде виготовлено протягом 10 днів.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Ю. О. Матвєєва