Провадження № 2/344/1574/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Татарінової О.А.

секретаря Кондратів Х.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Кредитні ініціативи про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю КРЕДИТНІ ІНІЦІАТИВИ про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги мотивувала тим, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. 31.10.2017 року було вчинено виконавчий напис, що зареєстрований в реєстрі за № 25410, згідно з яким з ОСОБА_1 пропонується стягнути на користь ТОВ «Кредитні Ініціативи» заборгованість в загальній сумі 357952,38 грн., що виникла по договору відновлювальної кредитної лінії №515/73р від 19.12.2007 року право вимоги за яким було відступлено 26.12.2016 року ПАТ «Укрсоцбанк» на підставі відступлення прав вимоги № 2 від 26.12.2016 року. Даний виконавчий напис перебуває на виконанні приватного виконавця Безрукого О.В., яким відкрито виконавче провадження № 57444713. Позивач вважає, що виконавчий напис вчинено з порушенням чинного законодавства України. Окрім цього, даний виконавчий напис не підтверджує факт наявності в позивача безспірного боргу перед відповідачем. Як наслідок, в нотаріуса не було законних підстав задля вчинення цього виконавчого напису. Відтак, вказаний виконавчий напис є таким, що не підлягає виконання у зв`язку з наступним. У виконавчому написі зазначено, що його вчинено, у том числі, на підставі п. 2 переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172. Виконавчий напис щодо угод (договорів), що передбачають сплату грошових сум, може бути вчинено нотаріусом лише на підставі п. 1 Переліку, тобто лише за нотаріально посвідченими угодами. Як з відповідачем, так і з Банком, позивач не укладав угод (договорів), що були нотаріально посвідчені. Зважаючи на викладене, та у відповідності п. 1 Переліку, вищевказані факти та обставини є підставою для визнання виконавчого напису, таким, що не підлягає виконанню. Окрім того, всупереч вимог Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріус не отримав від відповідача первинних бухгалтерських документів щодо перерахування коштів за Договором, як і не дослідив факту їх передачі в момент укладення Договору. При вчиненні виконавчого напису нотаріус не отримував жодних первинних документів щодо видачі коштів за вказаним Договором та здійснення часткового погашення, відтак у нього не було підстав вважати, що розмір заборгованості позивача перед відповідачем є безспірною, окрім того встановлений законодавством строк для вчинення виконавчого напису минув, чого нотаріус теж не перевірив. Враховуючи вищезазначене, дані факти теж є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Вчинення нотаріусом виконавчого напису на підставі договору відступлення вимоги законодавством не передбачено. Окрім того вказаний виконавчий напис не відповідає вимогам ст. 89 Закону України «Про нотаріат», зокрема, не вказано місце роботи боржника, не правильно зазначено місце реєстрації боржника, не правильно визначено строк пред`явлення його до примусового виконання. Позивач не погоджується з заборгованістю зазначеною у виконавчому написі та заперечує її безспірність. Позивачу не було направлено будь-яких письмових вимог або повідомлень за договором, чим було позбавлено позивача можливості виразити свої заперечення з приводу визначеної заборгованості. Окрім того, не зрозуміло чи є розірваним договір на даний момент.

19.05.2020 року представник позивача подав заяву про відмову позивача від вимоги щодо стягнення з відповідача судових витрат.

Представник ТОВ «Кредитні ініціативи» подав відзив на позовну заяву вказавши, що проти заявленої позовної заяви заперечує, вважає її необґрунтованою. 19.12.2007 року між акціонерно комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено Договір відновлювальної кредитної лінії № 515/73р згідно умов якого позичальник отримав кредит в розмірі 670000 грн. строком до 15.12.2017 року зі сплатою відсотків в розмірі 14,5 річних. 26.12.2016 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір № 2 відступлення права вимоги, згідно якого право вимоги за вказаним кредитним договором перейшло до нового кредитора ТОВ «Кредитні ініціативи» в дату його підписання. Свої зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування ним позичальник належним чином не виконував, у зв`язку з чим кредитор змушений був вживати щодо захисту своїх прав у спосіб передбачений чинним законодавством. Таким чином, зважаючи на невиконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, кредитор направив на адресу позичальника вимогу про дострокове погашення заборгованості, яка разом з доказами її направлення знаходиться в приватного нотаріуса, який вчиняв оскаржуваний виконавчий напис. Вказаним повідомленням позивачу було запропоновано протягом 30-денного терміну з моменту його відправлення виконати зобов`язання в добровільному порядку, або ж направити свої письмові заперечення щодо суми заборгованості, в іншому випадку, сума боргу вважатиметься погодженою до стягнення в примусовому порядку (безспірною), а строк повернення кредиту таким, що настав. З моменту укладення договору та навіть після направлення повідомлення про порушення зобов`язання, позивачем жодного разу не було скеровано до банку, а ні письмової претензії, а ні письмових заперечень, а тому посилання позивача у позовній заяві на відсутність безспірності щодо суми заборгованості не підтверджується жодними доказами. Оскільки у позичальника наявна заборгованість за кредитним договором, що не спростовано, то кредитор має право на такий спосіб позасудового захисту, як стягнення заборгованості шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса. В обґрунтування безспірності вимог нотаріусу було надано перелік документів, що передбачено чинним законодавством України та підтверджують безспірність заборгованості за договором, що буде підтверджено матеріалами справи після задоволення клопотання позивача про витребування документів. Таким чином при вчинення виконавчого напису нотаріусом та стягувачем було дотримано всіх вимог законодавства, що ставляться до вказаної нотаріальної дії. Зважаючи на викладене, твердження позивача, що заборгованість не є безспірною помилкові, оскільки від дати надіслання вимоги про погашення заборгованості пройшло 30 днів, заборгованість погашено боржником не була, а тому вимоги заявника на вчинення виконавчого напису були безспірними, на основі чого нотаріусом і був вчинений виконавчий напис.

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав відповідь на відзив, зазначивши, що відповідачем не надано жодних доказів надсилання позивачу вимоги про дострокове виконання зобов`язання. Факт надсилання кредитором письмової вимоги про дострокове виконання зобов`язання відповідачем не доведений, та не може вважатись підставою для виникнення у нього права вимоги, оскільки такою підставою є факт отримання такої вимоги, а не факт її надсилання. До оскаржуваного виконавчого напису від 31.10.2017 року, який оформлено на окремому бланку, вчинено та зареєстровано в реєстрі за № 25410 приватним нотаріусом Чуловським В.А., даним приватним нотаріусом долучено виключно вищевказаний договір, інших документів, які мали б встановлювати заборгованість позивача до виконавчого напису зазначеним приватним нотаріусом не долучено. Відзив відповідача є безпідставним, необгрунтованим та не заслуговує на увагу.

Позивач в судове засідання не з`явився, представник позивача подав заяву, про розгляд справи без його участі та участі позивача, просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав заяву, про розгляд справи без його участі, щодо задоволення позовних вимог заперечив.

Дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи, приходить до наступного.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна особа має право на судовий захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, такий захист здійснюється у спосіб, передбачений у частині другій статті 16 ЦК України.

Згідно ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню.

19.12.2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 515/73р, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 670000 грн. з кінцевим терміном погашення не пізніше 15.12.2017 року (а.с. 95-109).

19.12.2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено Іпотечний договір, відповідно до умов якого іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання іпотекодавцем зобов`язань за договором відновлювальної кредитної лінії № 515/73р від 19.12.2007 року, наступне нерухоме майно: магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 186 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить іпотекодавцю на праві приватної власності (а.с. 110-117).

26.12.2016 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір № 2 відступлення права вимоги, згідно якого право вимоги за вказаним кредитним договором перейшло до нового кредитора ТОВ «Кредитні ініціативи» в дату його підписання (а.с. 118-122).

31.10.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №25410, щодо стягнення з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Кредитні Ініціативи» суму заборгованості в розмірі 357952,38 грн. (а.с. 14).

Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Частиною першою статті 88 цього Закону передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

На виконання вимог статті 87 Закону України «Про нотаріат» Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 29.06.1999р. №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» (далі - Перелік).

Відповідно до пункту 1 цієї постанови (в редакції до 26.11.2014р.) такими документами є нотаріально посвідчені угоди, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно.

При цьому для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» від 26.11.2014р. №662 до зазначеного Переліку внесено зміни, відповідно до яких, серед іншого, в абзаці першому пункту першого після слів «заставлене майно» доповнено словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього Переліку)».

Зазначеною постановою були внесені зміни в розділ "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами" та доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин".

Тобто, нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та нечинною.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року було залишено без змін.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року було відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року.

Тобто, редакція Переліку передбачала можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору.

Однак, не зважаючи на те, що судовим рішення були скасовані зміни до Переліку в частині вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №25410, щодо стягнення з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Кредитні Ініціативи» суму заборгованості в розмірі 357952,38 грн., що виникла по Договору відновлювальної лінії № 515/73р від 19.12.2007 року, який не був нотаріально посвідчений.

Окрім того, статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи, зокрема, підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й бути безспірною заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»).

З урахуванням статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Зазначене узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норм права сформульованому у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 84цс19).

Матеріали справи не містять доказів, які підтверджують безспірність заборгованості боржника перед стягувачем, а також доказів того, що ОСОБА_1 була належним чином повідомлена про розмір заборгованості.

За таких обставин, суд вважає позовні вимоги щодо визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, обґрунтованими та доведеними, такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, Закону України «Про нотаріат», постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 128, 247 ЦПК України, керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Кредитні ініціативи про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню - задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис вчинений 31.10.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем, зареєстрований у реєстрі за №25410.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського Апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Татарінова О.А.