ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

30 липня 2020 року

м.Харків

справа №629/4407/19

провадження №22-ц/818/3185/20

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 12 березня 2020 року, постановлене під головуванням судді Мицик С.А., в залі суду в місті Лозова Харківської області,-

в с т а н о в и в :

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову до досягнення її дитиною трьох років.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 12 березня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову - 27.08.2019 року до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що обов`язковою умовою для виникнення права у дружини на отримання аліментів від її чоловіка є здатність чоловіка надавати матеріальну допомогу дружині. Зазначає, що позивач не надала жодного доказу щодо платоспроможності відповідача та можливості надання матеріальної допомоги. Тому вважає, що в задоволенні позову слід відмовити.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач є здоровою, працездатною особою та має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дружини у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень щомісячно, починаючи з 28 серпня 2019 року до досягнення дитиною трьох років.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що з 17 серпня 2013 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, зареєстрованому відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Лозова реєстраційної служби Лозівського міськрайонного управління юстиції у Харківській області, актовий запис №203 (а.с.7).

Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого 29 грудня 2017 року Лозівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис №252 (а.с.8).

Дитина проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні.

Як на підставу позовних вимог, ОСОБА_1 посилалась на те, що вона не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, у зв`язку з чим не має змоги забезпечити дитині і собі належний рівень проживання. Відповідач має можливість сплачувати аліменти на її користь, так як він працездатний та має задовільний стан здоров`я, працює продавцем-консультантом у магазині «Всесвіт електроники» та отримує заробітну плату. У зв`язку з цим просила стягнути з відповідача на її утримання аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною трирічного віку.

Відповідно до вимог ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Згідно частини першої ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Частини 2, 4, 6 статті 84 СК України передбачають, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

Матеріали справи свідчать про те, що згідно копії довідки Управління праці та соціального захисту населення Лозівської міської ради Харківської області від 06 серпня 2019 року позивачці виплачується щомісячна одноразова допомога при народженні 1-ї дитини у розмірі 860 гривень на місяць (а.с.11).

З відповіді директора Лозівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №11 Лозівської міської ради Харківської області від 08.01.2020 року вбачається, що ОСОБА_1 приступила до роботи після повернення з відпустки по догляду за дитиною до трьох років, на умовах трудового строкового договору з 02.09.2019 року по 31.08.2020 року на посаді асистента вчителя (а.с. 36).

Згідно копії рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 28.10.2019 (справа № 629/2986/19) з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання дитини- ОСОБА_3 у розмірі ј частки всіх видів його заробітку(доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи стягнення з 27.08.2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того, чи працює вона, а також незалежно від її матеріального становища - за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини.

Суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відповідач є здоровим, має працездатний вік, має можливість сплачувати аліменти та дійшов правильного висновку, що з відповідача слід стягнути аліменти на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень.

Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на те, що умовами для задоволення вимог позивача про стягнення аліментів на її утримання є можливість (відповідача) чоловіка надавати матеріальну допомогу, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки доказів неможливості надання матеріальної допомоги дружині до досягнення дитиною трирічного віку, відповідачем ані до суду першої інстанції, так і до суду апеляційної інстанції надано не було.

Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 12 березня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і, в силу п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук