Справа №766/7113/20
УХВАЛА

про забезпечення позову

06 травня 2020 року м. Херсон

Суддя Херсонського міського суду Херсонської області Ус О.В., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви до ОСОБА_2 про стягнення авансу за попереднім договором про купівлю-продаж нерухомого майна в майбутньому,

В С Т А Н О В И В:

04 травня 2020 року ОСОБА_3 звернулася до суду з заявою про забезпечення її позову, який вона має намір подати в подальшому до ОСОБА_2 про стягнення авансу за попереднім договором про купівлю-продаж нерухомого майна в майбутньому.

Заява відповідає вимогам ст. 151 ЦПК України, подана до суду з врахуванням правил п.1 ч.2 ст. 152 ЦПК України щодо виключної підсудності, оскільки стосується невиконання попереднього договору щодо купівлі-продажу нерухомого майна, що розташоване у м.Херсоні.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Статтею 124 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень, який із огляду на положення статей 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову

За змістом статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містить, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Відповідно до частини першої статті 152 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

Відповідно до частини третьої статті 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. (пункт 4 Постанова Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Судом встановлено, що між сторонами існує спір щодо виконання умов попереднього договору, оскільки між ними фактично в усній формі укладений саме зазначений вид договору. ОСОБА_2 відмовляється повертати ОСОБА_1 аванс, сплата якого відбувалася 3 платежами за розписками (01.03.2015 р., 04.06.2015 р., 05.12.2016 р.), в яких визначено, що надається «завдаток» за будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

24.04.2020 року ОСОБА_3 запропонувала ОСОБА_2 повернути їй 27 тис. доларів США до 29.04.2020 року. Зазначений лист направлений кур`єрською службою Метеор Плюс 24.04.2020 року.

Згідно витягу з Державного Реєстру речових прав на майно будинок АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу ВМ 903911 від 11.01.2007 року.

За даними Інтернет сторінки «Дом Риа» та « ІНФОРМАЦІЯ_1 , фото якого співпадає з фото, доданими до заяви ОСОБА_1 06.05.2020 р., виставлений на продаж за 25 тисяч доларів США, тобто за суму менше, ніж вже сплачено ОСОБА_1 .

Враховуючи наведене, намір позивачки звернутися до суду з позовною завою про стягнення авансу в розмірі 27 тис. доларів США, відсутність даних щодо зареєстрованого місця проживання майбутнього відповідача у справі, наявність обґрунтованих припущень щодо купівлі-продажу майна, що в подальшому ускладнить виконання можливого рішення суду щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вищевказаної суми, суд дійшов висновку про обґрунтованість заяви щодо забезпечення позову у вигляді накладення арешту на домоволодіння.

Відомості щодо наявності у ОСОБА_2 іншого майна, яким можливо забезпечити позов на час розгляду цієї заяви відсутні.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд бере до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відтак, при обранні заходів забезпечення позову, судом враховано необхідність збереження балансу прав і законних інтересів усіх учасників спірних правовідносин та інших осіб, не допускаючи використання заходу забезпечення позову у якості тиску на відповідача.

Обраний позивачем вид забезпечення позову шляхом накладення арешту на домоволодіння не порушує права ОСОБА_2 на користування вказаним майном. Суд вважає, що наявні правові підстави для задоволення заяви про забезпечення позову, оскільки встановлені судом обставини та наявні в матеріалах справи докази, дають підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення. Заявлений спосіб забезпечення позову є співмірним із вимогами, які заявник має намір заявити у позові.

Необхідність застосування інших заходів у вигляді заборони державним реєстраторам та нотаріусам вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо вказаного домоволодіння, суд вважає недоцільним, оскільки накладення арешту на домоволодіння фактично забороняє його відчуження.

Відомості щодо обов`язкового застосування зустрічного позову відсутні позивач має в установленому законом порядку зареєстроване місце проживання на території України.

Відповідно до ст.150 ч.9 ЦПК України ухвала про накладення арешту підлягає негайному виконанню.

Суд вважає необхідним в порядку п.3, п. 4 ч.5 ст. 12 ЦПК України, зберігаючи об`єктивність та неупередженість роз`яснити ОСОБА_1 , що за приписами ч.4 ст. 152 ЦПК України вона повинна пред`явити позов протягом десяти днів з дня постановлення цієї ухвали, тобто до 18 травня 2020 року включно (з урахуванням вихідних). Непред`явлення позову є підставою для скасування цієї ухвали за приписами ч.13 ст. 158 ЦПК України.

Згідно ч.1 ст. 156 ЦПК України за клопотанням учасника справи суд може допустити заміну одного заходу забезпечення позову іншим або скасувати заходи за вмотивованим клопотанням учасника справи відповідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України.

Ухвала в повному обсязі складена 06 травня 2020 року.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 12, 149-150, 156, 158, 258-260, 353 ЦПК України,-

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви до ОСОБА_2 про стягнення авансу за попереднім договором про купівлю-продаж нерухомого майна в майбутньому задовольнити частково.

Накласти арешт на житловий будинок під номером АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на праві приватної власності за договором купівлі-продажу ВЕМ 903911 від 11.01.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Стаднік І.В. реєстровий номер 60.

В задоволені решти вимог відмовити.

Відповідно до ч.1 ст.157 ЦПК України, ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

За вмотивованим клопотанням учасника справи суд може допустити заміну одного заходу забезпечення позову іншим або скасувати заходи.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Апеляційна скарга подається до Херсонського апеляційного суду через Херсонський міський суд Херсонської області шляхом подачі апеляційної скарги (за п.15.5 перехідних положень ЦПК України щодо порядку подання апеляційних скарг на судові рішення).

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Роз`яснити ОСОБА_1 її обов`язок пред`явити позов до ОСОБА_2 протягом десяти днів з дня постановлення цієї ухвали, тобто до 18 травня 2020 року включно. Непред`явлення позову є підставою для скасування цієї ухвали за приписами ч.13 ст. 158 ЦПК України.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк на апеляційне оскарження ухвали суду та строк для подання позовної заяви, визначені в цій ухвалі продовжуються на строк дії такого карантину.

СуддяО. В. Ус