Справа № 132/3861/19
Провадження № 2/132/85/20
РІШЕННЯ

Іменем України

19.05.2020р. місто КАЛИНІВКА

КАЛИНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - судді СЄЛІНА Є.В.,

при секретарі - ПІДГЕРСЬКІЙ О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Калинівка Вінницької області цивільну справу № 132/3861/19 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

17.10.2019р. позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування своїх вимог він зазначив, що між сторонами був укладений кредитний договір б/н від 08.08.2008р., по якому ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 1600грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У порушення умов договору відповідач вказані зобов`язання належним чином не виконала у зв`язку із чим станом на 30.09.2019р. виникла заборгованість у розмірі 12546,81грн., яка складається із суми заборгованості за кредитом у розмірі 1390,50грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 10320,75грн., штрафу (фіксованої частини) у розмірі 250грн., штрафу (процентної складової) у розмірі 585,56грн.

Ухвалою судді Калинівського районного суду Вінницької області Сєліна Є.В. від 31.10.2019р. за вказаним позовом відкрите провадження за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 28.01.2020р. зобов`язано АТ КБ «ПриватБанк» надати суду документи та інформацію, що стосуються кредитного договору б/н, укладеного 08.08.2008р. із ОСОБА_1 , а саме: 1) виписку по рахунку по кредитному договору, укладеному 08.08.2008р. із ОСОБА_1 ; 2) інформацію про платіжні картки по кредитному договору, укладеному 08.08.2008р. із ОСОБА_1 , термін (строк) їх дії та докази їх отримання позичальником.

На виконання зазначеного судового рішення, 12.02.2020р. АТ КБ «ПриватБанк» надіслало на електронну адресу суду (вх.№ Еп-194/20-Вх) документи та інформацію, що стосуються кредитного договору б/н, укладеного 08.08.2008р. із ОСОБА_1

25.02.2020р. за вх.№ 2038/20 на адресу суду надійшла письмова заява відповідача ОСОБА_1 про застосування строків позовної давності, яка мотивована тим, що 08.08.2008р. відповідач отримала кредит у розмірі 1600грн. на платіжну картку, строк дії якої закінчився в 2010 році. Кредит залишився не погашеним, іншої кредитної картки вона не отримувала. Натомість позивач знаючи та об`єктивно маючи можливість звернутися до суду в межах строків позовної давності, цього не зробив, звернувшись до суду лише 17.10.2019р., а відтак посилаючись на вимоги ст.267 ЦК України просить відмовити у задоволенні позову з підстав пропущення строку позовної давності, справу розглянути за її відсутності.

Не погоджуючись із застосуванням строків позовної давності, АТ КБ «ПриватБанк» надіслало свої заперечення у вигляді відповіді, яка зареєстрована в канцелярії суду 23.04.2020р. за вх.№ 3735.

Представник позивача у судове засідання не з`явися, згідно наявних матеріалів, просить справу розглянути в його відсутності, на позовних вимогах наполягає, заперечує проти застосування строків позовної давності, з підстав зазначених у поданому запереченні.

Відповідач у судове засідання не з`явився, згідно поданої заяви, просить відмовити у задоволенні позову з підстав пропущення строку позовної давності, справу розглянути за її відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що є достатньо доказів, які свідчать про права та взаємовідносини сторін. У задоволенні позову позивачу необхідно відмовити виходячи з наступних підстав.

Судом установлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до кредитного договору б/н від 08.08.2008р. укладеного між позивачем та відповідачем, останньому надано грошові кошти у розмірі 1600грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до вимог статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Дотепер відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, загальний розмір заборгованості становить 12546,81грн., яка складається із суми заборгованості за кредитом у розмірі 1390,50грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 10320,75грн., штрафу (фіксованої частини) у розмірі 250грн., штрафу (процентної складової) у розмірі 585,56грн.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то права й обов`язки виникають у кожного контрагента.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Частиною першою статті 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі статтею 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору, такого правового висновку дійшов ВС України у справі 6-14цс14 від 18.06.2014р.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Під час розгляду даної справи судом встановлено, що Банк видав відповідачу платіжну картку зі строком дії до січня 2010 року, що підтверджується довідкою АТ КБ «ПриватБанк», надісланою на виконання ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 28.01.2020р. Відповідач після зняття 09.08.2008р. з банкомату відповідної суми грошових коштів з платіжної картки, вподальшому не здійснила жодного платежу по погашенню заборгованості за отриманим кредитом. З позовом до суду Банк звернувся лише 17.10.2019р., тобто з пропуском трирічного строку позовної давності.

При цьому належних та достеменних доказів того, що відповідачеві було здійснено за його згодою перевипуск кредитної картки з новим строком дії - позивачем суду не надано.

Відповідач скористався правом на надання заяви щодо застосування правових наслідків пропуску позивачем строків позовної давності.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Верховний Суд України 16.11.2016р. у справі за № 6-2469цс16 вказав, що Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п. 51 рішення від 22.10.1996 за заявами № 22083/93, № 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; п. 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Суд констатує, що порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого ст.ст. 12, 81 ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Позивачем не додано до позовної заяви підписаного з позивачем договору про зміну строків позовної давності.

При цьому, судом не приймаються посилання представника позивача на Умови та Правила надання банківських послуг, в тому числі щодо визначеного в них строку та умов пролонгації дії кредитної картки, оскільки їх не можна вважати складовою укладеного між ними кредитного договору, так як вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Наведена правова позиція сформульована Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 (справа № 342/180/17), яка, в силу положень ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», підлягає врахуванню усіма іншими судами при застосуванні таких норм права.

За таких обставин, а також з урахуванням того, що відповідачем заявлено про застосування позовної давності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову АТ «КБ «Приватбанк» з підстав пропуску строку звернення до суду за захистом порушеного права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Також, ухвалюючи рішення, суд відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, зобов`язаний вирішити питання щодо розподілу судових витрат, понесених сторонами у справі. У зв`язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати, понесені позивачем, не підлягають стягненню з відповідача.

Виходячи із викладеного, керуючись ст. ст. 223, 258-259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити у зв`язку з пропуском строків позовної давності.

Рішення може бути переглянуте за нововиявленими або виключними обставинами з підстав, визначених ст.423 ЦПК України, за заявою, поданою у строк, передбачений ст.424 ЦПК України, в порядку ст.425 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення в порядку, передбаченому ст.354 ЦПК України.

Суддя