РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2020 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого - судді Кузнєцова Д.В.

при секретарі судового засідання Поліщук О.В., Мельник Ж.А.,

за участі представника позивача ОСОБА_1.,

представника відповідача Михніцького Г.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання кредитного договору частково недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду із указаним позовом, вимоги за яким позивач обґрунтовує тим, що 03 квітня 2018 року, на підставі акцепту пропозиції на укладання угоди про надання кредиту №501016398, між ним та ПАТ «Альфа-Банк» укладено угоду про надання кредиту в сумі 200 000 грн., за процентною ставкою - 13,99% річних та кінцевим терміном повернення кредиту - 03.04.2022 року. Графіком платежів, що є додатком №1 до угоди про надання кредиту №501016398 від 03.04.2018 року передбачено щомісячну плату за розрахунково-касове обслуговування в розмірі 2 500 грн. та позивач вважає, що дана плата порушує норми чинного цивільного законодавства і є неправомірною. За змістом позову, в акцепті пропозиції на укладання угоди про надання кредиту №501016398 банк передбачив сплату комісії за обслуговування кредитом, отже на думку позивача, нарахування банком зазначених комісій здійснювались за послуги, що супроводжують кредит, а саме як компенсація сукупних послуг банку за рахунок клієнта, що суперечить вимогам закону. Крім цього ОСОБА_2 зазначає, що умови кредитного договору, якими встановлено його обов`язок як позичальника сплачувати комісію за розрахунково-касове обслуговування є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, призводять до істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків. З огляду на викладене у позові ОСОБА_2 просить суд визнати недійсною з моменту укладення умову угоди про надання кредиту №501016398 від 03.04.2018 року щодо обов`язку позивача сплачувати відповідачу комісію за розрахунково-касове обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 1,25%, що згідно з графіком платежів становить 2 500 грн. щомісячно.

Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Кузнєцова Д.В. від 06.11.2019 року позовну заяву ОСОБА_2 прийнято до розгляду, відкрито провадження у цивільній справі та розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник ПАТ «Альфа-Банк» просив відмовити у задоволенні позову з огляду на те, що умови кредитного договору щодо нарахування комісійної винагороди не суперечать нормам чинного законодавства України, в тому числі і Закону України «Про споживче кредитування», оскільки самим законом комісії передбачаються. Додав, що із пропозицією укласти кредитний договір на таких умовах до банку звернувся безпосередньо позивач, а банк прийняв його пропозицію. Крім цього умови кредитного договору є чіткими і зрозумілими, з них вбачаються всі необхідні платежі в цілому і в розрізі щодо кожного окремо, зазначена реальна процента ставка та у додатку №1 до договору зазначено: «Підпис позичальника на Договору свідчить про отримання ним всієї інформації про умови кредитування». Представник відповідача вважає, що посилання позивача на Закон України «Про захист прав споживачів» з приводу нечітких та двозначних положень Кредитного договору є безпідставними і не відповідає дійсності.

У письмових поясненнях, що надійшли до суду 04.02.2020, відповідач додав, що позивач помилково послався у позові на Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, що затвердженні постановою НБУ №168 від 10.05.2007, які вже втратили чинність на момент укладання кредитного договору. Також вважає, що посилання позивача у позовній заяві на постанови суду касаційної інстанції є неактуальними, оскільки ці судові рішення стосуються кредитних договорів, укладених до 10.06.2017, і в рішеннях відбувається посилання на ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», яка в діяла в зовсім іншій редакції ніж та, що існувала станом на дату укладання оспорюваного кредитного договору. На переконання представника банку, наведена у позові судова практика не має жодного відношення до правовідносин, що склалися між сторонами.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги з підстав, наведених у позовній заяві, просила їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві та письмових поясненнях, просив відмовити у задоволенні позову.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши й дослідивши матеріали справи та оцінивши надані сторонами докази приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Судом встановлено, що між сторонами виник спір щодо відповідності вимогам законодавства України однієї з умов укладеної між сторонами 03.04.2018 року Угоди про надання кредиту №501016398, яка стосується сплати позичальником на користь банку комісійної винагороди за обслуговування кредиту у розмірі 1,25%.

Відповідно до укладеної угоди відповідач надав позивачу як позичальнику споживчий кредит у розмірі 200 000 грн. зі сплатою 13,99 процентів річних за користування кредитом на строк 48 місяців - до 03.04.2022 року.

Підпунктом «б» пункту 1 кредитного договору передбачено обов`язок сплати позичальником комісійної винагороди за обслуговування кредиту в розмірі 1,25 % від суми кредиту, що становить 2 500 грн. щомісячно, а всього 120 000 грн. протягом дії договору, що вбачається з Додатку 1 до Угоди про надання кредиту №501016398 від 03.04.2018.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до положень частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами першою, третьою статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша стаття 229 ЦК України).

Згідно із частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

За змістом статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» у редакції на час укладення оспорюваного договору:

договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором;

загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту;

споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності). У разі якщо витрати на додаткові чи супутні послуги кредитодавця, отримання яких є обов`язковим для укладення договору про споживчий кредит, або кредитного посередника (за наявності) не були включені до загальних витрат за споживчим кредитом, платежі за ці послуги не підлягають сплаті споживачем. Платежі за додаткові та супутні послуги третіх осіб, пов`язані з договором про споживчий кредит, не включаються до загальних витрат за споживчим кредитом. Якщо укладення договору про надання додаткових чи супутніх послуг третіми особами є обов`язковим для отримання кредиту або для отримання кредиту на умовах, що пропонуються кредитодавцем, споживач має бути прямо проінформований про це у письмовій форм (частина друга статті 8 Закону України «Про споживче кредитування»).

Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору.

Статтею 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги.

Постановою Національного банку України від 08 червня 2017 року № 49 затверджені Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила), які розроблено відповідно до Законів України «Про банки і банківську діяльність» «Про національний банк України», «Про споживче кредитування», встановлюють порядок та методику розрахунку загальної вартості кредиту для споживача.

Згідно з пунктом 8 Правил банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки. Банк зазначає реальну річну процентну ставку та загальну вартість кредиту за рядком «Усього» у колонках 9 і 10 (відповідно) форми, наведеної в додатку 2 до цих Правил.

Відповідно до частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які с несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким із моменту укладення договору.

Обравши спосіб захисту своїх прав шляхом визнання кредитного договору недійсним з підстав, передбачених статтями 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач зобов`язаний довести правову та фактичну підстави своїх позовних вимог.

Проте, гр. ОСОБА_2 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження доводів про те, що оспорювана ним умова угоди є несправедливою.

Як свідчать матеріали справи, позичальник ознайомився 03.04.2018 з паспортом споживчого кредиту, акцептом пропозиції на укладення угоди про надання кредиту, Додатком №1 до Кредитного договору (графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки (з урахуванням вартості всіх супутніх послуг), якими передбачена щомісячна комісія за розрахунково-касове обслуговування, що підтверджується його підписом. Отже, позивач був ознайомлений про умови кредитування та реальну ціну фінансової послуги, які він мав би розуміти, підписуючи кредитний договір.

Комісія за обслуговування кредиту, включена до сукупної вартості кредиту, вона встановлена у твердій грошовій сумі та її зміна не передбачена умовами договору, а також додатками до нього, що не суперечить вимогам законодавства.

В той час, як дисбалансом та несправедливими умовами за положеннями Закону України «Про захист прав споживачів» вважається можливість зміни плати за обслуговування кредиту чи встановлення її розміру у відсотковому вираженні від наданого кредиту або його непогашеної частини, і саме це є підставою для визнання таких умов договору недійсними.

Отже, оспорена умова кредитного договору не створює дислабаланс договірних прав та обов`язків сторін та не завдає шкоди споживачеві.

Крім того, позивач погодився із усіма умовами, а отже, було досягнуто згоди на укладення кредитного договору та всіх його істотних умов.

Отже, умови кредитного договору в оспорюваній частині повністю відповідають вимогам чинного законодавства.

Матеріали справи не дають підстав вважати, що дії відповідача при укладанні кредитного договору суперечили волевиявленню позивача та вимогам закону. Таким чином вимоги позивача про недійсність умов кредитного договору з підстав заявлених в позовній заяві не знайшли свого підтвердження.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 26.12.2019 по справі № 467/555/19.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15, 16, 203, 215, 229, 627 ЦК України, Законами України «Про банки і банківську діяльність» «Про захист прав споживачів», «Про споживче кредитування», ст.ст. 2-5, 10-13, 76-81, 141, 263, 264, 265, 352, 354 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Богунський районний суд міста Житомира протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Роз`яснити, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки на апеляційне оскарження рішення продовжуються на строк дії такого карантину.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Акціонерне товариство «Альфа-Банк» (адреса: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100 ).

Дата складення повного судового рішення - 25.05.2020

Суддя Д.В. Кузнєцов