Справа № 466/9698/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2020 року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

у складі:

головуючого судді Невойта П.С.,

секретаря судових засідань Семків Х.І.,

справа № 466/9698/19

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житлом,

з участю представника позивача адвоката Магировського Т.А.,-

у с т а н о в и в:

25.11.2019 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 та просить зобов`язати ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 та встановити порядок користування спірною квартирою виділивши ОСОБА_1 в користування ізольовану кімнату, яка позначена у технічному паспорті циф. «1» пл.11.88м.кв., кладовку під літ. «3» площею 1,0 м.кв. та балкон під літ. «9» площею 1,3кв.м., а ОСОБА_2 ізольовану кімнату, яка позначена в технічному паспорті циф. «4» площею 16.25м.кв., кладочку під літерою «7» площею 1,00м.кв. та балкон під літ. «10» площею 0,9м.кв. залишивши всі допоміжні приміщення, а саме коридор під літ. «8» площею 7,79м.кв., ванна кімната під літ. «6» площею 2.8м.кв., кухня під літ «5» площею 7,7м.кв., вбиральня під літ «2» площею 1,2м.кв. в спільному користуванні та вирішити питання судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.01.2018 він набув право власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 . Відповідачка також є власником 3/4 частки цієї ж квартири. Зазначає, що з метою домовленості між власниками даної квартири щодо порядку користування нею, ним скеровано лист відповідачці щодо надання йому доступу до квартири та надання ключів, а також з пропозицією щодо встановлення порядку користування такою. Однак відповіді не отримав. Оскільки порушено його права, як співвласника майна і добровільно не можливо врегулювати спір, змушений звернутися до суду за захистом порушених прав.

Відповідач не скористалася правом подачі відзиву на позовну заяву.

Ухвалою судді від 26.11.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою від 13.03.2020 закрито підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житлом та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою від 29.04.2020 вирішено проводити заочний розгляд справи.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 , який діє на підставі договору про надання адвокатських послуг від 24.02.2020р. /арк.спр.29/ підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити, не заперечував щодо заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не прибула, хоча належним чином повідомлялася про час та дату судового засідання, що стверджується рекомендованими повідомленнями, які повернулися на адресу суду та долучені до матеріалів справи /арк.спр.26,34/, причини неявки суду не повідомила, відзиву на позовну заяву нею не було подано.

Заслухавши пояснення представника, показання свідка ОСОБА_4 , з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи із такого.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України).

Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу.

У судовому засіданні встановлено, що власниками квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Позивачу ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.01.2018, виданого державним нотаріусом Третьої львівської державної нотаріальної контори /спадкова справа №635/2001, зареєстровано в реєстрі за №4-31/ належить 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 /арк. спр.4/.

Згідно інформаційної з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна ОСОБА_2 належить 3/4 частки квартири АДРЕСА_1 /арк.спр.6-7/.

Як вбачається з технічного паспорта на приватизовану квартиру, спірна квартира складається з двох кімнат, житловою площею - 28,1кв.м., кухні площею - 7,7кв.м., ванної кімнати площею - 2,8кв.м., вбиральні - 1,2кв.м., коридору - 7,8кв.м., вбудованої шафи - 1,0; 1,0 кв.м, загальна площа квартири становить - 51,8 кв.м. Квартира обладнана балконом 1,3; 0,9 кв.м /арк.спр.8/.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 неодноразово звертався письмово до відповідача щодо встановлення порядку користування квартирою /арк.спр.9,10/.

Свідок ОСОБА_4 будучи в судовому засіданні повідомила, що позивач та покійний ОСОБА_5 були рідними батьком і сином. Під час захворювання, син доглядав за батьком в лікарні. Після похорону, відповідач заборонила заходити до квартири та на неодноразові звернення до неї, як усні, так і письмові щодо користування квартирою, остання не реагувала.

У відповідності до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні

У відповідності до ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

Згідно ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї.

У відповідності до ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

За приписами ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

У частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачами і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

У постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-1500цс15 зроблено висновок, що «первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном».

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 грудня 2018 року у справі № 442/7505/14-ц (провадження № 61-4536св18) зроблено висновок, що «спільна часткова власність є специфічною конструкцією оскільки, існує: (а) множинність суб`єктів. Для права власності характерна наявність одного суб`єкта, якому належить відповідне майно (наприклад, один будинок - один власник). Навпаки, спільна часткова власність завжди відзначається множинністю суб`єктів (наприклад, один будинок - два співвласники); (б) єдність об`єкта. Декільком учасникам спільної часткової власності завжди належить певна сукупність майна. Причому право спільної часткової власності може стосуватися як подільних/неподільних речей, так і майнових прав та обов`язків».

У цьому випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення в користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

А тому, враховуючим вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про зобов`язання ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 в користуванні власністю, а саме квартирою АДРЕСА_1 , та встановити порядок користування квартирою.

Своїх пропозицій відповідачем щодо встановлення порядку користування квартирою не подано, а тому суд вважає,що запропонований порядок користування спірною квартирою позивачем не порушуватиме прав ОСОБА_2 власності спірною квартирою та не обмежуватиме відповідача у такому користуванні.

Крім того, на підставі ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки ОСОБА_2 на користь позивача судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Керуючись ст.3, 12, 13, 77, 81, 141, 259, 263-266, 268, 280-282 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

позов задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 .

Встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , виділивши ОСОБА_1 в користування ізольовану кімнату, яка позначена у технічному паспорті циф. «1» пл.11.88м.кв., кладовку під літ. «3» площею 1,0 м.кв. та балкон під літ. «9» площею 1,3кв.м., а ОСОБА_2 ізольовану кімнату, яка позначена в технічному паспорті циф. «4» площею 16.25м.кв., кладочку під літерою «7» площею 1,00м.кв. та балкон під літ. «10» площею 0,9м.кв. залишивши всі допоміжні приміщення, а саме коридор під літ. «8» площею 7,79м.кв., ванна кімната під літ. «6» площею 2.8м.кв., кухня під літ «5» площею 7,7м.кв., вбиральня під літ «2» площею 1,2м.кв. в спільному користуванні.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 768 (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок) судового збору.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст судового рішення складений 08.05.2020.

Суддя П. С. Невойт