Дата документу 26.05.2020 Справа № 334/5513/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/1733/20 Головуючий у 1-й інстанції: Турбіна Т.Ф.
Є.У.№ 334/5513/19 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суду у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Дашковської А.В.,

Кримської О.М.,

секретар: Семенчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Дніпровський районний відділ міграційної служби м. Запоріжжя про визнання особи безвісно відсутньою,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03 березня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про визнання особи безвісно відсутньою. Зазначала, що 01.11.2008 уклала шлюб із громадянином Республіки Молдова ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Від шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилася донька ОСОБА_3 . З липня 2016 року шлюбні відносини припинилися і ОСОБА_2 поїхав до себе на батьківщину в Республіку Молдова. В місті Запоріжжі чоловік ніколи зареєстрованим не був, нерухомості в Україні немає. Заявниця вживала заходів по розшуку ОСОБА_2 , однак встановити його місцезнаходження не вдалося. З наведених підстав просила визнати ОСОБА_2 безвісно відсутнім з серпня 2016 року.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03 березня 2020 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання особи безвісно відсутньою.

Судове рішення мотивовано тим, що чоловік заявниці є громадянином іншої держави, на території України постійно не проживав і не був зареєстрований, нерухомості в Україні не має, достовірних даних і належних доказів на підтвердження факту його відсутності в місці його постійного проживання в Республіці Молдова матеріали справи не містять, а отже відсутні підстави для визнання особи безвісно відсутньою.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, заяву задовольнити в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судове рішення не відповідає вимогам статті265 ЦПК України, воно не містить мотивувальної частини, а також заявник вважає, що під час ухвалення рішення судом першої інстанції неповно встановлені обставини справи, які мають значення, у зв`язку з чим, суд дійшов помилкового висновку. Оскаржуване рішення порушує права її малолітньої динити, оскільки унеможливлює виїзд її разом із дитиною за кордон на лікування.

Дніпровський районний відділ міграційної служби м.Запоріжжя відповідно до статті 360 ЦПК України, надав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що надавати будь-які пояснення по цій справі не має повноважень, вважає, що заявник помилково зазначив відділ в якості заінтересованої особи, просив розглядати скаргу за наявними матеріалами справи згідно закону та без участі представника.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши суддю доповідача і пояснення ОСОБА_1 , апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на такі обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно статті 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК судове рішення повинне ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ст. 305 ЦПК України заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна.

Встановлено, що 01.11.2008 між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 було укладено шлюб, зареєстрований Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис №810 (а.с.7).

Від шлюбу народилася донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.9).

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець Республіки Молдова, є громадянином Республіки Молдова.

Згідно пояснень заявниці, шлюбні стосунки між подружжями були припинені у 2016 році, після чого ОСОБА_2 поїхав до себе в Республіку Молдова.

В місті Запоріжжі ОСОБА_2 ніколи зареєстрованим не був, постійного місця проживання не мав, нерухомості в Україні він також не має.

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області з приводу встановлення місцезнаходження ОСОБА_2 . За результатами перевірки її звернення було встановлено, що згідно обліків національної поліції України ОСОБА_2 виїхав за межі території України 15.09.2012 року та більше не повертався (а.с.30,31).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової падати Касаційного цивільного суду від 07 травня 2018 року у справі № 225/1297/17 (провадження № 61-3902св18) зазначено, що «безвісна відсутність це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер.

За положеннями статті 43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування.

Зазначена норма передбачає, перш за все, з`ясування місця постійного проживання особи на час її зникнення, заходів, які приймала заявник для встановлення місця знаходження особи, щодо якої ставиться питання про визнання безвісно відсутнім, та чи були вичерпані усі можливості для її знаходження.

Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються:

а) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання;

б) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості;

в) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної або з дня, визначеного відповідно до частини другої статті 43 ЦК України;

г) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою».

Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналіз зазначених норм права, та доказів наданих заявницею, дає підстави для висновку про те, що ОСОБА_1 не вжила всіх можливих заходів для знаходження ОСОБА_2 та не надала до суду належних та допустимих доказів, які дають підстави визнати особу безвісно відсутньою.

Установивши, що ОСОБА_2 є громадянином іншої держави, не мав зареєстрованого постійного місця проживання в Запоріжжі, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність заявлених ОСОБА_1 вимог

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що оскаржуваним рішенням порушено право заявниці на виїзд разом з неповнолітньою дочкою за кордон, є неспроможними. Законодавством України передбачена можливість виїзду неповнолітньої особи разом із матір`ю без згоди батька без визнання останнього безвісно відсутнім.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Європейський суд з прав людини зауважує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-IX (далі Закон № 540-IX).

За змістом підпункту 3 пункту 12 розділу XII «Прикінцевих положень» вказаного Закон № 540-IX під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03 березня 2020 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) процесуальні строки щодо касаційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину

Повний текст постанови складено 27 травня 2020 року.

Головуючий: І.В. Кочеткова

Судді: А.В. Дашковська

О.М. Кримська