Постанова

Іменем України

04 травня 2020 року

м. Київ

справа № 320/7064/17

провадження № 61-3245св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Українська залізниця»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області у складі судді Колодіної Л. В. від 15 серпня 2018 року та постанову Запорізького апеляційного суду у складі колегії суддів: Кримської О. М., Бєлки В. Ю., Дашковсьої А. В., від 10 січня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - ПАТ «Українська залізниця») про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову вказав, що з 30 листопада 2015 року він працював на посаді помічника машиніста тепловоза цеха експлуатації Мелітопольського локомотивного депо «Придніпровської залізниці», яке з 01 грудня 2015 року було перетворено в структурний підрозділ «Мелітопольське локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця».

Наказом № 298/ОС від 19 вересня 2017 року його було звільнено з роботи з цієї посади за вчинення дій, що дають підстави для втрати довір`я до нього з боку уповноваженого власником органу відповідно до пункту 2 статті 41 КЗпП України.

Підставою для звільнення є наказ про результати раптової перевірки керівництвом працівників депо № 270 від 01 вересня 2017 року, в якому зазначено, що помічником машиніста тепловоза ОСОБА_1 були допущені грубі порушення вимог нормативних документів, а саме: вимог Інструкції з технічного обслуговування електровозів і тепловозів в експлуатації, Інструкції «Про порядок дій локомотивної бригади при прийманні-здачі, екіпіруванні та технічному обслуговуванні тепловозів серії 2ТЕ-116», Інструкції локомотивній бригаді, інструкції з технічного обслуговування електровозів і тепловозів в експлуатації, Положення про дисципліну працівників залізничного транспорту, внаслідок чого йому була виражена недовіра та направлено подання профспілковій організації для отримання згоди на його звільнення.

Вказав, що посада помічника машиніста тепловоза відноситься до складу працівників, які безпосередньо обслуговують грошові або товарні цінності. Він не вчиняв жодних винних дій, які б він зробив усвідомлено або з необережності та які б давали підставу не довіряти йому, а обставини крадіжки дизельного палива, які були виявлені внаслідок зазначеної перевірки, є предметом кримінального провадження, в якому він є лише свідком.

Згідно з протоколом засідання профспілкового комітету Мелітопольського локомотивного депо № 22 від 15 вересня 2017 року у надані згоди на його звільнення на підставі пункту 2 статті 41 КЗпП України було відмовлено.

Внаслідок незаконного звільнення з роботи він залишився без засобів до існування, змушений відстоювати свої права в суді, на що витрачається певний час і кошти. Завдану відповідачем моральну шкоду оцінив у 10 000 грн.

З врахуванням уточнених позовних вимог, позивач просив визнати незаконним та скасувати наказ структурного підрозділу «Мелітопольське локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» № 298/ОС від 19 вересня 2017 року про звільнення його з посади помічника машиніста тепловоза цеха експлуатації відповідно до пункту 2 статті 41 КЗпП України, поновити його на зазначеній посаді; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу за період з 20 вересня 2017 року по 15 серпня 2018 року у розмірі 78 079,51 грн; допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на посаді; стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 15 серпня 2018 року, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 10 січня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ начальника структурного підрозділу «Мелітопольське локомотивне депо» філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» № 298/ос від 19 вересня 2017 року про звільнення ОСОБА_1 з посади помічника машиніста тепловоза цеху експлуатації відповідно до пункту 2 статті 41 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді помічника машиніста тепловоза цеху експлуатації структурного підрозділу «Мелітопольське локомотивне депо» філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця».

Стягнуто з ПАТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20 вересня 2017 року по 15 серпня 2018 року у розмірі 78 079,15 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В частині позову ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди відмовлено.

Судові рішення попередніх інстанцій мотивовані тим, що відповідачем не надано доказів вчинення позивачем протиправних дій, які дають підстави звільнення за пунктом 2 статті 41 КЗпП України. Суди не встановили обставини причетності позивача до крадіжки палива у локомотивному депо м. Мелітополя 31 серпня 2017 року. Зміст рішення профспілкового органу про відмову у наданні згоди на розірвання трудового договору із позивачем є зрозумілим та узгоджується з обставинами справи. Відповідач не заперечував розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди не оскаржувалось.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі, поданій у лютому 2019 року до Верховного Суду, акціонерне товариство «Українська залізниця» просить скасувати судові рішення попередніх інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не надав оцінку обставинам порушення позивачем свого обов'язку по збереженню локомотиву, передбаченого внутрішніми інструкціями. Висновки суду про необхідність доведення причетності позивача до вчинення крадіжки не відповідають пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України, яким не передбачено наявність вироку суду для підтвердження вини працівника у розкраданні майна підприємства. Висновок профспілкового органу є необґрунтованим. Позивач несе відповідальність за збереження локомотива та дизельного палива та є матеріально-відповідальною особою у розумінні КЗпП України, однак суди належно не встановили фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 14 лютого 2019 року справу призначено судді-доповідачеві.

Ухвалою Верховного Суду від 21 лютого 2019 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та зупинено виконання рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 15 серпня 2018 року до закінчення касаційного провадження у справі, окрім стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць та поновлення на роботі.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

27 вересня 2006 року ОСОБА_1 , на підставі наказу начальника депо № 244/ОС від 19 вересня 2006 року, був прийнятий в локомотивне депо Мелітополь Придніпровської залізниці на посаду слюсаря з ремонту рухомого складу третього розряду в цех ремонту допоміжного обладнання локомотивів (а.с. 8-10).

30 листопада 2015 року ОСОБА_1 був переведений помічником машиніста тепловоза цеху експлуатації (а.с.8-10, 94).

01 грудня 2015 року внаслідок реорганізації Мелітопольське локомотивне депо «Придніпровської залізниці» було перетворено в структурний підрозділ «Мелітопольське локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця».

Згідно із актом від 31 серпня 2017 року була зафіксована спроба вивозу 50 літрів дизельного палива з тепловоза ЧМЕЗ -3461 (а.с. 36-40).

Наказом № 270 від 01 вересня 2017 року «Про результати раптової перевірки керівництвом працівників депо» помічнику машиніста ОСОБА_1 за грубі порушення вимог нормативних документів, а саме вимог пунктів 2.2.7, 3.6 «Інструкції з технічного обслуговування електровозів і тепловозів в експлуатації» ЦТ-0056 від 27 грудня 2002 року, вимог Інструкції «Про порядок дій локомотивної бригади при прийманні-здачі, екіпіруванні та технічному обслуговуванні тепловозів серії 2ТЕ-116», затвердженої начальником депо 24 листопада 2015 року, вимог пункту 3.12 «Інструкції локомотивній бригаді» № ЦТ-0106 від 22 листопада 2004 року, вимог пунктів 2.2, 2.3, 2.4 «Інструкції з технічного обслуговування електровозів і тепловозів в експлуатації» ЦТ-0056 від 27 грудня 2002 року, вимог пункту 3 «Положення про дисципліну працівників залізничного транспорту», погодженого 29 липня 1992 року з Радою профспілки та затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 січня 1993 року № 55 в частині збереження матеріально-технічних засобів, забезпечення схоронності вантажів і багажу, вживання заходів до запобігання випадкам їх розкрадання, втрат, пошкоджень та псування, на підставі пункту 2 статті 41 КЗпП України, виражена недовіра (а.с. 11-12).

Наказом № 298/ОС від 19 вересня 2017 року ОСОБА_1 було звільнено з роботи 19 вересня 2017 року з посади помічника машиніста тепловоза цеха експлуатації структурного підрозділу «Мелітопольське локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» за вчинення дій, що дають підстави для втрати довір`я до нього з боку уповноваженого власником органу у відповідності до пункту 2 статті 41 КЗпП України. Підставами для видачі цього наказу є: акт від 31 серпня 2017 року, акт огляду тепловоза 2ТЕ116-1516 на ПТОт від 31 серпня 2017 року, акт огляду тепловоза 2 ТЕ116 1312 А/1318А на 61 колії, протокол наради Мелітопольського локомотивного депо від 01 вересня 2017 року, пояснення чергового локомотивного депо ОСОБА_2, пояснення бригадира сторожів ОСОБА_3 , пояснення сторожа ОСОБА_4 , довідка щодо розшифрування швидкостемірної стрічки локомотива ЧМЕЗ-3461, журнали ф. ТУ-152 тепловозів 2 ТЕ116 -1318, 2 ТЕ115-1312 (а.с. 14-15).

З вищезазначеним наказом про звільнення ОСОБА_1 був ознайомлений 19 вересня 2017 року, зробивши при цьому запис про свою незгоду з наказом.

Відповідно до витягу з протоколу № 22 засідання профспілкового комітету Мелітопольського локомотивного депо від 15 вересня 2017 року у наданні згоди на звільнення ОСОБА_1 на підставі пункту 2 статті 41 КЗпП України було відмовлено. Мотивацією відмови було те, що позивач не підпадає під дію пункту 2 статті 41 КЗпП України, договір про матеріальну відповідальність з ним не може бути укладений. Адміністрація підприємства не надала конкретних доказів його вини в скоєнні злочину, кваліфікацію дій робітника встановлює виключно вирок суду (а.с.16).

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у разі винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір`я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу.

Розірвання трудового договору за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України можливе за таких умов: 1) безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл тощо); 2) винна дія працівника; 3) втрата довір`я до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу.

Правовий аналіз цієї норми матеріального права дає підстави для висновку про те, що вона не передбачає настання для роботодавця негативних наслідків, чи наявності завданої роботодавцю матеріальної шкоди як обов`язкової умови для звільнення працівника; звільнення з підстави втрати довір`я може вважатися обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями).

У пункті 28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що звільнення з підстав втрати довір`я може бути визнано обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т. п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я.

Із викладеного та розуміння безпосереднього обслуговування грошових і товарних цінностей випливає, що основне коло працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, - це особи, які одержують їх під звіт.

Такий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року у справі № 6-104цс14.

Вирішуючи під час розгляду справи про поновлення на роботі працівника, звільненого за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України, питання, чи відноситься позивач до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, суду в кожному конкретному випадку необхідно з`ясувати: чи становить виконання операцій, що пов`язані з таким обслуговуванням цінностей, основний зміст трудових обов`язків позивача; чи носить виконання ним указаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Із висновків службової перевірки та наказу про звільнення вбачається, що адміністрація пов`язувала звільнення зокрема з крадіжкою дизельного палива 31 серпня 2017 року, яка сталась внаслідок порушення ОСОБА_1 посадової інструкції щодо збереження локомотиву, вважаючи, що такі дії дають підстави для звільнення у зв`язку з втратою довір`я.

Між тим, згідно з положеннями посадової інструкції помічник машиніста зобов'язаний забезпечувати безпеку руху, своєчасно та точно виконувати доручення машиніста щодо догляду за локомотивом і його технічним обслуговуванням, при відсутності дій з боку машиніста щодо зупинки поїзда самому вживати заходи щодо попередження проїзду забороненого сигналу, якщо машиніст раптово втратить здатність керувати локомотивом, самому зупинити поїзд.

Саме такі функції складають основний зміст трудових обов`язків помічника машиніста.

З позивачем не було укладено договір про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення цілості (збереження) переданого йому підприємством для зберігання, під звіт або для іншої мети майна.

За таких обставин відсутні правові підстави вважати, що позивач є працівником, який безпосередньо зайнятий обслуговуванням грошових та товарних цінностей.

Відповідач не надав та в процесі судового розгляду не встановлено, що дизельне пальне, нестача якого була підставою для проведення перевірки, було передано під звіт позивача та що позивач несе відповідальність за його облік, рух і зберігання.

Посилання в касаційній скарзі на маршрутний лист машиніста № 1192194 як на доказ отримання позивачем під звіт дизельного палива не містить підпису ОСОБА_1 (а.с. 123), тому не є належним доказом безпосереднього обслуговування позивачем матеріальних цінностей, наданих під звіт.

Установивши, що до посадових обов`язків позивача як помічника машиніста не входило безпосереднє обслуговування грошових або товарних цінностей, договір про повну індивідуальну відповідальність з позивачем не укладався, суди попередніх інстанцій зробили обґрунтовані висновки щодо відсутності правових підстав для його звільнення на підставі пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України.

З врахуванням обставин, що встановлені судами та належним чином оцінених доказів, колегія суддів погоджується з висновками судів про відсутність правових підстав, передбачених пунктом 2 статті 41 КЗпП України, для звільнення останнього у зв`язку із втратою довір`я, а доводи касаційної скарги про доведеність цих обставин є безпідставними та необґрунтованими.

За викладених обставини, суди дійшли правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог, доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судових рішень не впливають, фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Ухвалою суду касаційної інстанції від 21 лютого 2019 року частково зупинено виконання рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 15 серпня 2018 року до закінчення його перегляду в касаційному порядку. Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування цього судового рішення, його виконання підлягає поновленню.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» залишити без задоволення, а рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 15 серпня 2018 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 10 січня 2019 року - без змін.

Поновити виконання рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 15 серпня 2018 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара