22-ц/804/1578/20

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 травня 2020 року м. Маріуполь
Номер провадження 22-ц/804/1578/20
Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Мальцевої Є.Є., суддів Принцевської В.П., Баркова В.М.,
секретар Сікора М.М.,
учасники справи:
відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Інгаз»,
третя особа ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 05 березня 2020 року, ухвалену у складі судді Музика С.В., в справі за позовом ОСОБА_1 до Товариство з обмеженою відповідальністю «Інгаз», третя особа ОСОБА_2 , про стягнення боргу,
В С Т А Н О В И В:

В провадженні Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області находиться справа за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Інгаз» про стягнення суми боргу. Позивач в обґрунтування вимог посилався на те, що 07.06.2006 року між ним та відповідачем укладений договір позики, умови якого відповідачем не виконані, у зв`язку із чим виник спір.
Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 04 квітня 2018 року прийнято до провадження справу, її розгляд вирішено проводити за правилами загального позовного провадження, призначені підготовчі судові засідання. Роз`яснено відповідачу право подати відзив на позов, а позивачу відповідь на відзив.
Під час підготовчого судового засідання представником ТОВ «Інгаз» Касьяновим М.М. заявлено клопотання про витребування у позивача оригіналів письмових доказів, а саме: «Договір займу від 07 червня 2006 року № 10» та «Договір доповнення від 20 грудня 2007 року до договору займу від 07 червня 2006 року № 10».
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 21 травня 2018 року витребувано у ОСОБА_1 оригінали письмових доказів, а саме: «Договір займу від 07 червня 2006 року № 10» та «Договір доповнення від 20 грудня 2007 року до договору займу від 07 червня 2006 року № 10».
Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 05 березня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Інгаз» про стягнення суми боргу за неподання до суду доказів без поважних причин застосовано до ОСОБА_1 захід процесуального примусу у вигляді штрафу у розмірі 630 гр.
Роз`яснено, що особа, на яку накладено штраф, має право подати клопотання про скасування ухвали про накладення на неї заходів процесуального примусу. Застосування до особи заходів процесуального примусу не звільняє її від виконання обов`язків, встановлених ЦПК України.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції від 05 березня 2020 року, позивач ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу суду. В скарзі посилається на відсутність підстав для застосування до нього заходів процесуального примусу, оскільки він представив витребувані докази суду. Позивач вказує, що не був ознайомлений із ухвалою про витребування доказів своєчасно, не знав про встановлений для нього обов`язок. Крім того, вказує, що нормами ЦПК України передбачені процесуальні наслідки для сторони, що не надала докази, і немає необхідності піддавати учасника справи штрафу.
Представник відповідача надав відзив на апеляційну скаргу, де вказав, що немає підстав для скасування оскарженої ухвали, оскільки позивачем не виконані приписи ухвали суду про витребування доказів, і ухвала не скасована і не виконана. Фактично позивач в апеляційній скарзі критикує доцільність ухвали про витребування доказів, хоча вона ним не оскаржена, але проігнорована.
Про час та місце розгляду справи учасники повідомлені належним чином, до суду не явилися, надали заяви про розгляд справи без їх участі.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
За правилом з ч. 6 ст. 84 ЦПК України будь-яка особа, у якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду.
За положеннями частин сьомої та восьмої статті 84 цього Кодексу особи, які не мають можливості подати доказ, який витребує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали. У разі неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, а також за неподання таких доказів з причин, визнаних судом неповажними, суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом.
Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 21 травня 2018 року витребувано у ОСОБА_1 оригінали письмових доказів, а саме: «Договір займу від 07 червня 2006 року № 10» та «Договір доповнення від 20 грудня 2007 року до договору займу від 07 червня 2006 року № 10».
Суд першої інстанції виходив з того, що позивачем ОСОБА_1 не виконана ухвала суду від 21 травня 2018 року про забезпечення доказів у встановлений судом строк, не надано витребуваних доказів без поважних причин, що перешкоджає встановленню всіх обставин справи та розгляду справи по суті у встановлені цивільним процесуальним законодавством строки, тому суд вважав за необхідне накласти на позивача ОСОБА_1 штраф у розмірі 0,3 прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Колегія суддів вважає, що висновок суду про наявність підстав для застосування заходу процесуального примусу є передчасним.
Зі змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду міста Маріуполя із позовом до ТОВ «Інгаз» про стягнення суми боргу на підставі договору позики від 07.06.2006 року.
У зв`язку із тим, що відповідач не визнав позов, під час розгляду справи вирішено питання про витребування доказів від позивача оригіналів договору позики до доповнень до нього, для призначення судової експертизи.
Цивільний процесуальний кодекс України передбачає обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 81 ЦПК України).
Згідно з ч.1,2 статті 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.
Частинами 1,6 статті 84 ЦПК України встановлено, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує відповідні докази. Будь-яка особа, у якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду.
У разі неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, а також за неподання таких доказів з причин, визнаних судом неповажними, суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом ( ч. 8 статті 84 ЦПК України).
Разом з тим, у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду (частина 10 статті84 ЦПК України).
Відповідно до ч. 6 статті 95 ЦПК України, якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.
Таким чином, виходячи з принципу змагальності цивільного процесу, вбачається, що сторони повинні подати всі докази на підтвердження своєї позиції до суду першої інстанції, оскільки в іншому випадку можуть настати негативні наслідки у зв`язку з недоведеністю вимог. Отже, в даному випадку ненадання належного доказу на підтвердження власних вимог тягне негативний результат розгляду справи саме для позивача.
Зі справи вбачається, що клопотання про витребування доказів заявлено відповідачем, при цьому власних вимог ним не заявлялося. Як зазначено судом першої інстанції в тексті оскарженої ухвали, позивач надав суду витребуваний доказ - оригінал договору позики. В матеріалах справи є копія договору позики. Позивач також не відмовився надати вказаний доказ для проведення експертизи.
З урахуванням таких обставин, розгляд справи по суті є можливим. Крім того, положеннями процесуального закону про витребування доказів не врегульовано питання обов`язкового долучення їх до матеріалів справи, з урахуванням можливості огляду оригіналу доказу і при наявності його копії в матеріалах справи.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 143 ЦПК України заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства.
У зв`язку із цим колегія суддів не може погодитися із позицією відповідача стосовно того, що позивач не оскаржив ухвалу про витребування доказів, тому повинен її виконувати обов`язково.
Ухвала суду про витребування доказів не підлягає апеляційному оскарженню. Тому, переглядаючи оскаржену ухвалу про застосування заходів процесуального примусу, необхідно з`ясувати наявність підстав для таких заходів.

Згідно з ч.1 статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи (стаття 12 ЦПК України). Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Тому, враховуючи принцип змагальності сторін, в даному випадку неможливо вважати, що позивача необхідно спонукати до виконання будь-яких процесуальних обов`язків, оскільки його процесуальна поведінка не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи дають підстави вважати, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-382 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 05 березня 2020 року скасувати.

Постанова касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складений 07 травня 2020 року.

Судді

Мальцева Є.Є.

Принцевська В.П.

Барков В.М.