Дата документу 21.05.2020 Справа № 337/5240/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2020 року

м. Запоріжжя

Єдиний унікальний №337/5240/19

Провадження № 22-ц/807/1548/20

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кримської О.М. (суддя-доповідач),

суддів: Дашковської А.В., Кочеткової І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Хортицькому району на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 26 лютого 2020 року в складі судді Ширіної С.А. в справі за позовом Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Хортицькому району до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплачених державних коштів,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2019 року Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Хортицькому районузвернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплачених державних коштів.

Позов обґрунтовано тим, що з 24.02.2017 ОСОБА_1 перебуває на обліку Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Хортицькому району (далі УПСЗН ЗМР по Хортицькому району) як внутрішньопереміщена особа з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції.

На підставі поданої заяви та доданих до неї документів відповідачці надавалася щомісячна адресна допомога, як внутрішньопереміщеній особі для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг на підставі та у відповідність до Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №505 від 1 жовтня 2014 року (далі Порядок).

Зазначена допомога надавалася за період із 24.02.2017 року по 23.08.2017 року за фактичним місцем проживання: АДРЕСА_1 . Грошова допомога розрахована на членів сім`ї: заявник ОСОБА_1 , пенсіонер, у сумі 884 грн щомісячно.

Згідно із заявою ОСОБА_1 від 23.08.2017 р. №1590 заявниці було продовжено виплату грошової допомоги на період з 23.08.2017 року по 22.02.2018 року за фактичним місцем проживання. Грошова допомога розрахована на період з 23.08.2017 року по 22.02.2018 року у сумі 884 грн щомісячно.

Відповідно до автоматизованого перерахунку розміру грошової допомоги встановлено розмір грошової допомоги на період з 20.01.2018 року по 22.02.2018 року в сумі 1000 грн щомісячно.

Постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2017 №370 було внесено зміни до п.2 Порядку, згідно із яким до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та Переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення (станом на 02.12.2015 із змінами згідно з Розпорядженням КМУ №1276-р ) не включено адресу реєстрації ОСОБА_1 (м. Селидове Донецької області).

Тобто, не включення м. Селидове Донецької області до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та Переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення затверджених розпорядженням КМУ від 07.11.2014р. № 1085-р, є підставою втрати ОСОБА_1 права на отримання грошової допомоги.

Ураховуючи те, що ОСОБА_1 не мала права на подовження виплати грошової допомоги за заявою від 23.08.2017 №1590, управлінням 21.02.2018 винесено рішення про подовження виплати грошової допомоги за заявою від 24.02.2017р. № 540 на період з 24.02.2017 року по 02.06.2017 року (по день набрання чинності Постанови КМУ від 31.05.2017р. №370, а саме з 03.06.2017). Сформовано повідомлення від 21.02.2018р. №186 про припинення соціальної виплати внутрішньо переміщеної особи.

Згідно із протоколом (індивідуальним перерахунком) від 05.03.2018 року сума переплати за період з 03.06.2017 року по 22.02.2018 року склала 7843,69 грн.

Враховуючи вимоги ч.1 ст.58 Конституції України управлінням було визначено, що грошова допомога, яка була призначена за рішенням комісії до 03.06.2017 року, виплачується в повному обсязі до закінчення шестимісячного періоду її призначення, а зміни внесені до Порядку Постановою КМУ від 31.05.2017№ 370 застосовуються до нового шестимісячного періоду, після 03.06.2017 року. Тому управлінням рішення від 21.02.2018 року було переглянуто і прийнято рішення від 02.05.2018 року, яким виплата грошової допомоги була встановлена на період з 24.02.2017 року по 23.08.2017 року за зверненням від 24.02.2017 року № 540.

Згідно із протоколом (індивідуальним перерахунком) від 03.05.2018 року сума переплати за період з 24.08.2017 року по 22.02.2018 року склала 5478,75 грн.

Таким чином, починаючи з 24.08.2017 року відповідачка вже не мала права на виплату грошової допомоги.

На момент прийняття рішення про припинення виплати грошової допомоги (21.02.2018) була вже виплачена грошова допомога за період з 24.08.2017 року по 22.02.2018 року включно у сумі 5 478,75 грн.

З метою повернення до бюджету надмірно виплачених бюджетних коштів 26.03.2018 року та 05.05.2018 року позивачем направлено ОСОБА_1 повідомлення про повернення коштів щомісячної адресної допомоги внутрішньопереміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, за період з 03.06.2017 по 22.02.2018 у сумі 7 843,69 грн до 20 квітня 2018 року, за період з 24.08.2017 по 22.02.2018 у сумі 5 478,75 грн до 20 червня 2018 року.

На час звернення позивача до суду, ОСОБА_1 добровільно не повернуто надмірно виплачені кошти грошової допомоги за період з 24.08.2017 по 22.02.2018 в сумі 5478,75 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, просили суд стягнути з відповідачки на користь УПСЗН ЗМР по Хортицькому району надміру виплачені бюджетні кошти у вигляді щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату жилого-комунальних послуг у сумі 5 478,75 грн, а також судовий збір в сумі 1921 грн.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 26 лютого 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не доведено факту зловживань з боку відповідачки, її винуватість чи недобросовісність щодо надання недостовірних даних, а також доказів того, що УПСЗН ЗМР по Хортицькому району при призначенні державної соціальної допомоги ОСОБА_1 було допущено саме арифметичну (лічильну) помилку.

Не погоджуючись із рішенням суду, УПСЗН ЗМР по Хортицькому району подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що відповідачка могла знати про зміни в законодавстві і все ж таки кожний місяць протягом шести місяців продовжувала отримувати кошти, що вказує на недобросовісність відповідачки.

Від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона зазначила, що УПСЗН ЗМР по Хортицькому району, незважаючи на чинні зміни законодавства, які відбулися 02.06.2017 самостійно нараховувало грошову допомогу у період з 24.02.2017 по 23.08.2017. Також, після спливу шестимісячного строку, на який призначалася допомога, УПСЗН ЗМР по Хортицькому району на підставі заяви відповідачки від 23.08.2017, незважаючи на зміни законодавства, а також попередньо не повідомивши про такі зміни відповідачку, призначили виплату грошової допомоги на період з 23.08.2017 по 22.02.2018.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд.

Згідно із ч. 6 ст. 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства); 4) справи про розірвання шлюбу; 5) справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що у вказаній справі ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно дост. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено судом, що ОСОБА_1 має статус особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України, як така, що перемістилася з постійного місця проживання: АДРЕСА_2 , до фактичного місця проживання/перебування за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджено довідкою від 22.01.2015 № НОМЕР_1 , виданої УПСЗН ЗМР по Хортицькому району (а.с.13).

Постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2004 року №505 було встановлено щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, а також затверджено Порядок про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Пунктом 2 Порядку в редакції, чинній станом на день набуття відповідачем статусу внутрішньо переміщеної особи, встановлено, що грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців.

Рішенням УПСЗН ЗМР по Хортицькому району від 10.03.2017 ОСОБА_1 було призначено (подовжено) грошову допомогу на період з 24.02.2017 по 23.08.2017 в розмірі 884 грн щомісячно (а.с.11).

За заявою ОСОБА_1 від 23.08.2017 №1590 рішенням УПСЗН ЗМР по Хортицькому району від 11.09.2017 ОСОБА_1 було подовжено виплату грошової допомоги на період з 23.08.2017 по 22.02.2018 у сумі 884,00 гривень щомісячно (а.с.19).

Проте, постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2017 № 370, яка набрала чинності 03.06.2017, були внесені зміни до Порядку про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, яким пункт 2 викладено в наступній редакції:

«Грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території України, населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, а також внутрішньо переміщеним особам, житло яких зруйновано або стало непридатним для проживання внаслідок проведення антитерористичної операції та які взяті на облік у структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж на шість місяців.

Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, затверджено розпорядженням Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014р. № 1085».

Місто Селидове Донецької області, на території якого зареєстрована відповідачка ОСОБА_1 , звідки відбулося внутрішнє переміщення, до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та до переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, затверджених розпорядженням Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 р. №1085, не внесено.

Аналізуючи обставини справи, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що неправильне застосування позивачем норм матеріального права при призначені і нарахуванні ОСОБА_1 державної соціальної допомоги, не є рахунковою помилкою в розумінні ст.. 1215 ЦК України, яка надає право витребувати у відповідачки переплату соціальних виплат, а також позивачем не доведено недобросовісності або факту зловживань з боку відповідачки.

Колегія суддів вважає таке рішення правильним, оскільки висновки суду цілком відповідають встановленим судом обставинам і нормам матеріального права.

Доводи апеляційної скарги про недобросовісність відповідачки при набутті коштів є неприйнятними.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Стаття 1215 ЦК України встановлює випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.

Так, не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом (стаття 1215 ЦК України).

Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача.

Правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у статті 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів.

Наведене узгоджується із висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 2 липня 2014 року в справі № 6-91цс14, а також висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі №753/15556/15-ц (провадження № 14-445цс18), постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року в справі № 607/4570/17-ц (провадження № 61-29030св18).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи.

У справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовнішний спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року, «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» від 08 квітня 2008 року, «Москаль проти Польщі» від 15 вересня 2009 року).

Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії» від 20 травня 2010 року і «Тошкуце та інші проти Румунії» від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року та «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року). Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.

У матеріалах справи відсутні відомості щодо того, що ОСОБА_1 , подаючи заяву про призначення щомісячної адресної допомоги, мала на меті незаконно заволодіти зазначеними грошовими коштами.

Отже, враховуючи соціальний статус відповідачки як пенсіонера та особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України, необхідність дотримання справедливого балансу між інтересами держави та втручанням у права відповідача, примусове повернення наданої державою адресної допомоги може призвести до покладення на ОСОБА_1 , надмірного тягаря.

Такий висновок також узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеній у постанові від 25 березня 2020 року у справі №234/9643/19, провадження № 61-1910св20.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, із урахуванням вказаних норм матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши докази у їх сукупності та взаємозв`язку, обґрунтовано виходив із того, що підстави для стягнення сплачених грошових коштів відсутні, оскільки не встановлено ні факту недобросовісного отримання відповідачем зазначених коштів, ні наявності рахункової помилки.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Оскаржуване рішення містить висновки щодо результатів оцінки наданих сторонами доказів, доводи апеляційної скарги повністю спростовуються встановленими судом обставинами справи та вимогами законодавства і не дають підстав уважати, що судом при ухваленні рішення неправильно застосовані норми матеріального чи порушені норми процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-IX (далі Закон № 540-IX).

За змістом підпункту 3 пункту 12 розділу XII «Прикінцевих положень» вказаного Закон № 540-IX під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Хортицькому району залишити без задоволення.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 26 лютого 2020 рокув цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) процесуальні строки щодо касаційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Постанову складено 21 травня 2020 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

І.В. Кочеткова