ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.07.2020 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи №520/14934/16-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/813/6627/20

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого-Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач),

суддів- Ващенко Л.Г., Сєвєрової Є.С.,

учасники справи:

позивач - акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,

представник позивача - Крилова Олена Леонідівна,

відповідач - ОСОБА_1 ,

представник відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, апеляційну скаргу представника Крилової Олени Леонідівни в інтересах акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на рішення Київського районного суду м.Одеси від 10 березня 2020 року, постановлене під головуванням судді Калашнікової О.І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2016 року приватне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі -АТ«Приватбанк», банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтовано тим, що 15 липня 2011 року ОСОБА_3 стала клієнтом банка, звернувшись із анкетою-заявою про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. Підписанням анкети-заяви вона засвідчила свою згоду на те, що ця анкета разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банка складає між нею і банком договір про надання банківських послуг.

На виконання договору відповідачка отримала кредитну карту із встановленим кредитним лімітом у розмірі 10 000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії кредитної картки.

Умовами та правилами надання банківських послуг передбачено, що банк може в односторонньому порядку змінювати кредитний ліміт, а також розмір процентів за користування кредитом.

Однак ОСОБА_3 не виконувала зобов`язання з погашення кредитної заборгованості і станом на 31 жовтня 2016 року має заборгованість у розмірі 31 918,47 грн., з яких:

- заборгованість за кредитом - 3 205,58 грн.;

- заборгованість за процентами -23 666,77 грн.;

- пеня -3050 грн.;

- штраф - 500 грн. (фіксована частина);

- штраф 1496,12 грн. (процентна складова).

За таких обставин АТ КБ «ПриватБанк» просив стягнути з ОСОБА_3 заборгованість у розмірі 31 918,47 грн. (а.с.2-3).

Рух справи

Заочним рішенням Київського районного суду м.Одеси від 28 квітня 2017 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором в сумі 31918,47 грн. (а.с.52-53)

17 грудня 2019 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення (а.с123-128).

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 26 грудня 2019 року поновлено строк на подання заяви про перегляд заочного рішення, яке скасовано і справа призначена до розгляду на загальних підставах(а.с.168-169).

У березні 2020 року до суду надійшов відзив на позов, в якому представник ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 просила відмовити у позові, посилаючись на те, що:

- 15 липня 2011 року відповідачці було надано кредит в сумі 300 грн. і далі збільшено до 8000 грн., а не 10000 грн., як посилається банк в позовній заяві;

- ОСОБА_3 в односторонньому порядку було збільшено процентну ставку за кредитним договором з 01 вересня 2014 року з 30% до 34,80%, а з 01 квітня 2015 року з 34,80% до 43,20 %, без повідомлення позичальника про зміну процентної ставки;

- на теперішній час загальна сума надходжень на картку складає 26070,30 грн., тому відповідачка повернула суму боргу банку в повному обсязі(а.с.140-164);

- встановлена банком завищена процентна ставка, пені, штрафу за прострочення зобов`язань за кредитним договором суперечить засадам рівності учасників цивільних відносин (ч.1ст.1 ЦК України) та принципам справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства(п.6ч.1ст.3 ЦК України);

- згідно виписці по картці, яку надано банком на теперішній час відповідачка має заборгованість в сумі 399 671,34 грн., що є взагалі порушенням принципу розумності;

- відповідачка має на утриманні троє неповнолітніх дітей, забезпечує їх одна, працює вчителем в школі та має заробітну плату в сумі 4073 грн.(а.с.205-209).

Короткий зміст судового рішення

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 10 березня 2020 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитом в сумі 3 205,58 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 840,80 грн.

В іншій частині позов АТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення.

Судове рішення суду мотивовано тим, що банком не надано підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про порядок та розмір нарахування відсотків, а також неустойки за несвоєчасне повернення кредиту, надані банком витяги з Умов та Тарифів не можуть розцінюватись як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із ОСОБА_1 кредитного договору.

Надані позивачем Умови і правила надання банківських послуг, враховуючи їх мінливий характер, не можна вважати складовою частиною кредитного договору, оскільки вони не підписані та не визнаються позичальником, тому є підстави для стягнення тіла кредиту в сумі 3205,58 грн., в іншій частині слід відмовити.

Суд послався на відповідну практику Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (а.с.215-219).

Доводи апеляційної скарги та відзив на скаргу

В апеляційній скарзі представник Крилова О.Л. в інтересах АТ КБ «Приватбанк» просить рішення суду скасувати в частині відмови у стягненні заборгованості за процентами, пені та штрафу і ухвалити нове рішення, задовольнити позовні вимоги банку в цій частині вимог, в іншій частині рішення залишити без змін.

На обґрунтування скарги зазначила, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача заборгованості по процентам за користування кредитом, пені та штрафу.

Судом не враховано, що:

- розмір відсотків за користування кредитом -2,5% на місяць зазначено в Довідці про умови кредитування з використанням платіжної картки "Кредитка Універсальна" 55 днів пільгового періоду» від 15 липня 2011року, яка підписана відповідачкою і сторонами погоджено умови кредитування, а саме зазначено: тип картки, тип кредитної лінії - поновлювальна, мита рахунку - гривня, базова відсоткова ставка -2.5% на місяць, розмір щомісячного платіжку - 7% від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів - до 25 числа місяця, який слідує за звітним, нарахування пені, штрафу в розмірі 500грн.+5% від суми позову, тому є підстави для стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом, пені та штрафу;

- відповідач підписуючи анкету-заяву та довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», погодився з умовами кредитування. Підстави, розмір та порядок нарахування відсотків та штрафів визначені в довідці про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», підписаній відповідачем, що узгоджується з висновками Верховного Суду, у постанові від 04 грудня 2019 року у справі №750/6058/17-ц, провадження 61-47353св18, у постанові від 23 грудня 2019 року у справі №572/1169/17, відповідно до яких наявність узгодження між сторонами базового розміру процентної ставки - є підставою для задоволення вимог про стягнення заборгованості за процентами;

- враховуючи, погоджену сторонам відповідальність за порушення умов кредитування у вигляді нарахування пені та штрафу, суд першої інстанції в порушення умов договору звільнив безпідставно відповідача від відповідальності у вигляді неустойки, чим порушив право позивача на її стягнення;

- відповідачка тривалий час користувалась кредитної карткою, отримувала кредитні кошти та сплачувала заборгованість, погодилася з умовами кредитного договору. На вказані обставини звертає увагу Верховний Суд в постанові від 28 березня 2019 року у справі №428/2873/17 (а.с.221-224).

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін, посилаючись на те, що:

- матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з Тарифів та витяг з Умов та правил надання банківських послуг у «ПриватБанку», розуміла відповідачка, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у «Приватбанку», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки їх розмірів і порядку нарахування;

- умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачкою та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 15 липня 2011 року шляхом підписання заяви-анкети;

- відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. На вказані обставини звертає увагу Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17.

Згідно ч.13ст.7,ч.1ст.368 ЦПК України розгляд справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження.

З урахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів палати з розгляду цивільних справ зменшилась з 48 до 15 суддів), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством.

Рішення суду в частині стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 3 205,58 грн. не оскаржено та відповідно до правил ч.1 ст.367 ЦПК України апеляційним судом не переглядається.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Фактичні обставини, встановлені судом

Судом встановлено, що 15 липня 2011 року ОСОБА_1 , ознайомившись з Умовами та правилами надання банківських послуг, підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанк». В анкеті зазначено, що клієнт згоден з тим, що ця анкета-заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами складають між банком та ним договір про надання банківських послуг, вона ознайомлена та згодна з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які надані їй для ознайомлення у письмовому виді.

ОСОБА_1 зобов`язалась виконувати вимоги Умов та правил користування надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх зміною на сайті ПАТ КБ « Приватбанк »: www.privatbank.ua. При цьому ОСОБА_1 виявила бажання оформити на своє ім`я платіжну картку «Універсальна» GOLD», з кредитним лімітом 5 000 грн. (а.с.6).

При цьому в матеріалах справи відсутні докази видачі ОСОБА_3 платіжної картки та строк її дії.

15 липня 2011 року ОСОБА_1 підписала довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (а.с.7).

Як вбачається з виписки банку, відповідачці ОСОБА_1 під час підписання заяви 15 липня 2011 року збільшено кредитний ліміт до 8000 грн., 21 серпня 2011 року кредитний ліміт збільшено до 10 000 грн., 04 жовтня 2012 року до 7980 грн.,08 листопада 2012 року до 7470 грн.,11 лютого 2013 року до 6780грн.,17 червня 2013 року до 5400 грн., 10 липня 2014 року до 3210 грн.(а.с.140-164,191-194).

За інформацією, що міститься у виписці з рахунку за кредитною карткою вбачається, що першу операцію за кредитним договором ОСОБА_1 здійснила 19 липня 2011 року, а саме: зняття з банкомату грошових коштів на загальну суму 2 000 грн. (а.с.191).

Згодом відповідачка постійно користувався кредитною карткою: знімала кредитні кошти, здійснювала оплату покупок, поповнювала рахунок у терміналі самообслуговування для погашення заборгованості. Останнє поповнення готівкою здійснено нею 17 березня 2014 року в сумі 300 грн.(а.с.140-164,191-194).

Згідно з наданим банком розрахунком заборгованості за кредитним договором, укладеним із ОСОБА_1 станом на 31 жовтня 2016 року утворилась заборгованість за кредитним договором в розмірі 31918,47 грн.(а.с.4-5).

Суд першої інстанції оцінив додані до позовної заяви Умови і правила надання банківських послуг, звернувши увагу на те, що вони не підписані відповідачем, та прийшов до висновку про стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 3205,58 грн.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відмовляючи у позові в частині щодо стягнення процентів за користування кредитними коштами, пені та штрафу, суд першої інстанції, установивши обставини того, що у заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення процентної ставки за користування кредитом, пені та штрафів про порушення зобов`язання, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у зазначеній частині.

Обґрунтовуючи право вимоги щодо стягнення заборгованості за процентами, неустойки у вигляді пені та штрафів Банк зазначав, що відповідачка ознайомилася з тарифами по обслуговуванню кредитної картки і на підтвердження зазначених обставин надав довідку від 15 липня 2011 року про умови кредитування з використанням платіжної картки, яку підписала відповідачка власноручно (а.с. 7).

Згідно з наданим банком розрахунком заборгованості за кредитним договором, укладеним із ОСОБА_1 станом на 31 жовтня 2016 року утворилась заборгованість за кредитним договором в розмірі 31918,47 грн., з яких:

- заборгованість за кредитом - 3 205,58 грн.;

- заборгованість за процентами -23666,77 грн.;

- пеня -3050 грн.;

- штраф - 500 грн. (фіксована частина);

- штраф 1496,12 грн. (процентна складова)(а.с.4-5).

Разом з тим, матеріали справи не містять належних доказів того, що ОСОБА_1 ознайомився з умовами кредитування, які б передбачали обов`язок позичальника сплачувати заборгованість за простроченим тілом кредиту.

За нормами ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).

Згідно з ст.6, ч.1 ст.627 та ч.1 ст.628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що не підписані Умови та правила надання банківських послуг не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

У наведеній постанові Велика Палата Верховного Суду також указала на мінливість Правил надання банківських послуг ПриватБанку, тому їх не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Відповідно до ст.81 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є найважливішою складовою принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.

До матеріалів справи позивачем надано копію анкети-заяви ОСОБА_1 від 15 липня 2011 року про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

На зворотній стороні цієї анкети-заяви зазначено, що заявник виявила бажання оформити на своє ім`я платіжну картку Кредитка «Універсальна GOLD», розмір кредитного ліміту який бажає отримати клієнт - 5000 грн. В свою чергу, у цій заяві, відсутні відомості про термін дії кредитної картки, розмір процентної ставки, також відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру (а.с. 6 зворот).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи.

Відповідно до ч.1ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, припис абзацу 2 ч.1ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, банком в односторонньому порядку було збільшено процентну ставку з 01 вересня 2014 року з 30% до 34,80%, а далі з 01 квітня 2015 року з 34,80% до 43,20 %, що не передбачено заявою - анкетою від 15 липня 2011 року.

Судом встановлено, що довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», хоч і підписана відповідачем ОСОБА_1 15 липня 2011 року, проте, не містить чіткої інформації щодо відсоткової ставки та можливості її збільшення, розміру та строків періодичних платежів на погашення кредиту тощо, тому не може бути належним доказом погодження сторонами умов кредитного договору.

Крім того, як вбачається з довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» на яку посилається банк вона стосується договору №SAMDN8214, хоча позовні вимоги заявлені по кредитному договору № б/н від 15 липня 2011 року, без зазначення назви договору, а розрахунок заборгованості, наданий позивачем, також здійснено за договором б/н, від 15 липня 2011 року (а.с.4-5,7).

Сама анкета-заява не містить будь-яких даних, що саме довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» за договором SAMDN 8214, яка надана банком є частиною анкети - заяви від 15 липня 2011 року.

Крім того, вказана довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» містить розбіжну інформацію з розрахунком заборгованості по договору від 15 липня 2011 року. Так, базова відсоткова ставка за користування кредитом в довідці визначена 2,5 % на місяць, а розрахунок банком проведено за відсотковою ставкою, яка змінювалась неодноразово з 30,0% річних до 43,20 % за період з 15 липня 2011 року по 31 жовтня 2016 року(а.с.3-4,7)

Так, анкета-заява позичальника не містить Умов та Тарифів Банку, зокрема відомостей про додаткову відповідальність позичальника у разі несвоєчасного або не у повному обсязі внесення нею щомісячного мінімального платежу, внаслідок якого сума кредиту буде вважатись простроченою, у зв`язку з чим позичальник повинен буде відшкодувати, як тіло кредиту, так і прострочене тіло кредиту(а.с.6,7).

Обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, а також неустойки у вигляді пені та штрафів, Банк посилається на довідку з Тарифів обслуговування кредитної карти «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 15 липня 2011 року, які підписані відповідачкою та Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, як невід`ємні частини кредитного договору від 15 липня 2011 року (а.с.2-31).

Разом з тим, матеріали справи не містять належних доказів того, що відповідачка була ознайомлена з Тарифами та Витягом з Умов, підписуючи 15 липня 2011 року анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку та що вказані документи, на момент отримання відповідачем кредитних коштів, містили умови, зокрема щодо сплати простроченої заборгованості за тілом кредиту, процентів, пені та штрафу.

А надана банком довідка стосується іншого договору укладеного з ОСОБА_1 .

Крім цього, безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

Таким чином, до правовідносин сторін не може бути застосована ч.1 ст.634 ЦК України стосовно того, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або в інших стандартних нормах, який може бути укладений шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ неодноразово змінювались самим Банком, зокрема, в період з дня укладання договору 15 липня 2011 року і по листопад 2016 року( час звернення до суду). Тобто Банк мав можливість додати до позовної заяви Витяг з тарифів та Витяг з Умов у будь-якій редакції, у тому числі, що найбільш сприятливі для задоволення позову (а.с.8-31).

Сама по собі роздруківка із сайту Банка не може бути належним доказом підтвердження вказаних обставин, оскільки зазначений доказ повністю залежить від волевиявлення та дій однієї сторони (Банка), яка у будь-який час може вносити і вносить відповідні зміни щодо умов та правил споживчого кредитування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень.

Банк не надав суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження про конкретно запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, анкета-заява і довідка від 15 липня 2011 року про умови кредитування з використанням платіжної картки не містять відомостей про домовленість сторін щодо сплати позичальником заборгованості у разі прострочення кредиту. Надані Банком довідка та Витяг з Умов не можуть прийматись як стандартна (типова) форма, що встановлена на підтвердження укладення із відповідачем кредитного договору через те, що достовірно не підтверджують вказаних обставин та укладена щодо іншого договору SAMDN8214,

Тому відсутні правові підстави для покладення на відповідача обов`язку сплатити заборгованість за процентами і неустойку у вигляді пені та штрафів.

Доводи представника Банка у скарзі, що: Банк разом з анкетою-заявою надав до суду першої інстанції довідку про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", особисто підписану відповідачем, тобто, сторонами при укладенні кредитного договору були досягнути усі істотні умови договору; у даному випадку йдеться про договір приєднання і його особливістю є те, що позичальник приймає та погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов, з виписки розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомати, а отже й отримав кредитну картку "Універсальна", оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки; суд не звернув увагу на наявну в справі довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка підписана відповідачем 15 липня 2011 року не можуть бути застосовані, - до уваги не приймаються, оскільки довідка про умови кредитування з використанням платіжної картки, яку відповідачка 15 липня 2011 року підписала стосується іншого договору №SAMDN8214 укладеного з ОСОБА_1 .

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору із позичальником Банк дотримався вимог, передбачених ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача щодо умов кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які Банк вважав узгодженими.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності і призвів би до покладення на слабшу сторону - споживача, невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Враховуючи викладене, довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг», які містяться в матеріалах даної справи не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 15 липня 2011 року, шляхом підписання заяви-анкети.

Крім того, колегією суддів звернута увага на те, що вказана довідка, дату підписання якої ОСОБА_1 не можливо встановити, є нечитабельною, а тому апеляційний суд позбавлений можливості здійснити її аналіз та надати їй відповідну оцінку, оскільки використання наведених Тарифів є можливим лише за умови, що в анкеті-заяві зазначено про те, яку конкретно кредитну картку отримав позичальник, інакше втрачається зв`язок між тарифами та умовами кредитування, які були обрані позичальником, та виходячи з чого має орієнтуватися суд під час розгляду справи.

При цьому в анкеті - заяві зазначено, що позичальник бажає отримати кредитну картку «Універсальна GOLD», а в довідці банку від 15 липня 2011 року вказана картка «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» яка стосується іншого договору №SAMDN8214 на ОСОБА_1 .

За змістом ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Так, ч.1,2ст.551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У вказаній заяві-анкеті зазначені обставини не були викладені та підписані сторонами, в заяві відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Більш того вимоги банку щодо стягнення з ОСОБА_1 штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) - 500грн.; штраф (процентна складова) -1496,12 грн. не можуть бути задоволені у зв`язку з їх безпідставністю через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу у анкеті-заяві від 15 липня 2011 року, оскільки витяг з Умов та правил надання банківських послуг, який викладений на банківському сайті не може вважатися складовою частиною спірного кредитного договору, а вказані штрафі ґрунтуються саме на цих Умовах.

З наведених підстав, банк не довів, що саме надані ним Умови є складовою кредитного договору і що саме ці Умови відповідач мав на увазі, підписуючи анкету-заяву позичальника, та відповідно брав на себе зобов`язання зі сплати штрафів за неналежне виконання зобов`язання.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19, у постанові Верховного Суду від 23 грудня 2019 року у справа № 572/1169/17, провадження № 61-684св18.

З огляду на викладене вимоги банку про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами, а також пені і штрафу за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами, посилання на довідку банка є безпідставними.

При цьому в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Більш того, згідно ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором, банком стягнуто заборгованість по пені та штрафам.

Відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Такий правовий висновок зроблено Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року в справі № 6-2003цс15.

Крім того, посилання банку в апеляційній скарзі на те, що довідка містить розмір штрафу у розмірі 500грн.+5% від суми позову взагалі є незрозумілим, оскільки стосується предмету позову, а не кредитного договору.

Доводи позивача відносно того, що не стягнення коштів за порушення виконання зобов`язань не тільки призводить до нехтування принципами платності кредитного договору, а ще й наносить істотну шкоду усім споживачам банківських послуг, банку та порушує стабільність функціонування фінансового сектору держави не можуть вважатися належними та допустимими доказами в розумінні параграфу 1 Глави 5 ЦПК України та не стосуються предмету доказування у вказаній справі.

Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову частково та про відмову у позові щодо стягнення процентів, пені і штрафів, разом з тим, суд залишив поза увагою і не надав належної оцінки довідці від 15 липня 2011 року про умови кредитування з використанням платіжної картки, рішення суду першої інстанції підлягає зміні, з доповненням мотивувальної частини.

Судові витрати

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ч.1, ч.2 п.п.1-3 ЦПК України).

Колегія суддів відхиляє скаргу представника банка щодо скасування рішення суду щодо стягнення процентів, пені та штрафів, яким банку відмовлено у позові, тому банк не має права на відшкодування судових витрат.

Керуючись ст.ст.368,374,376,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Крилової Олени Леонідівни в інтересах акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м.Одеси від 10 березня 2020 року змінити в мотивувальній частині із залишенням без змін резолютивної частини рішення суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 липня 2020 року

Головуючий

Судді: