Номер провадження: 22-ц/813/5364/20
Головуючий у першій інстанції Шенцева О. П.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.04.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Цюри Т.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Одеського національного університету імені І.І. Мечникова на додаткове рішення Приморського районного суду м.Одеси від 13 грудня 2019 року у цивільній справі за позовною заявою Одеського національного університету імені І.І. Мечникова до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

встановив:

27 листопада 2017 року Одеський національний університет імені І.І. Мечникова звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості у розмірі 27071,32 грн.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 06 лютого 2019 року у задоволенні позову Одеського національного університету імені І.І. Мечникова до ОСОБА_1 . , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості було відмовлено у повному обсязі (а.с. 119-120). Вказане судове рішення було залишено без змін постановою Одеського апеляційного суду від 30.10.2019 року (а.с. 174-177).

26 березня 2019 року адвокат Марченко Н.В., яка є представником ОСОБА_1 , звернулася до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення суду, оскільки судом першої інстанції при ухваленні рішення не вирішено питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу (а.с. 182-184).

Додатковим рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 13 грудня 2019 року заяву представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Марченко Н.В. про ухвалення додаткового рішення суду було задоволено.

Ухвалено додаткове судове рішення у справі за позовом Одеського національного університету імені І.І. Мечникова до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Стягнуто з Одеського національного університету імені І.І. Мечникова на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 13 500 грн.

В апеляційній скарзі Одеський національний університет імені І.І. Мечникова ставить питання про скасування додаткового рішення Приморського районного суду м.Одеси від 13 грудня 2019 року, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що дана справа нескладна, і адвокату не було потрібно багато часу на підготовку, а сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 13500 грн. набагато завищена, так як сам позов по справі становить 27071,32 грн., однак в своєму рішенні суд не врахував цю обставину.

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється 30.04.2020 року в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, у зв`язку з чим судове засідання не проводиться.

Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274 ЦПК України).

Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

У зв`язку з цим, датою ухвалення цього судового рішення є 30.04.2020 року.

При цьому колегією суддів враховано, що копії ухвал про відкриття апеляційного провадження у справі та про виправлення описки щодо розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, та без повідомлення учасників справи, останні отримали належним чином (а.с. 209-212, 213-214, 215-219).

Також слід зазначити, що зворотні повідомлення про направлення на адресу ОСОБА_2 , та представника ОСОБА_1 - адвоката Марченка Н.В. вищевказаних копій ухвали суду, було передано головуючому судді 27.04.2020 року (а.с. 220), у зв`язку з чим розгляд справи призначено ухвалою суду від 29.04.2020 року та відбувся 30.04.2020 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст.137 ЦПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з положеннями ст. 137 ЦПК розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Такі самі критерії застосовує Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Як вбачається з матеріалів справи, справа про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги не є складною, за ціною позову відноситься до категорії малозначних.

По вказаній категорії спорів існує достатньо усталена судова практика та відповідні правові позиції Верховного суду України та Верховного Суду.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представникомОСОБА_1 адвокатом Марченко Н.В. було надано належно завірені копії: ордеру серії ОД № 134748 від 16.02.2018 року, договору про надання правничої допомоги в цивільній справі від 12.02.2018 року, квитанції до прибуткового касового ордера № 01/18 від 12.02.2018 року про сплату адвокату Марченко Н.В. 13500 грн., а також акту прийому-передачі послуг від 06.02.2019 року (а.с. 59-64, 114). В зазначеному акті прийому-передачі послуг вказано, що всього відпрацьовано 18 годин, з яких: 5-ть годин - зустріч адвоката з клієнтом для надання консультацій, узгодження правової позиції по справі, надання інформації по справі, погодження тексту процесуальних документів, які будуть заявлятися в суді, та 5-ть годин - на складання відзиву на позов, що з огляду на вищезгадані обставини і вимоги законодавства, не відповідає критеріям реальності.

На думку колегії суддів, для зустрічей адвоката з клієнтом для надання консультацій і узгодження правової позиції у справі, надання інформації та погодження тексту процесуальних документів, які будуть заявлятися в суді, достатньо 2-х годин, а не 5-ть, як це визначив адвокат Марченко Н.В.

Крім того, для складання відзиву на позов також достатньо 2-х годин, замість 5-ти, як це визначив адвокат Марченко Н.В.

Інші витрати на правову допомогу, є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи і є такими, що мають бути оплачені у встановленому законом порядку.

Таким чином, на переконливу думку колегії суддів адвокат Марченко Н.М. мала затратити на надання правової допомоги 12 годин, а не 18 годин, як про це вона зазначила в акті прийому-передачі послуг, тобто на 1/3 частини менше часу, ніж визначено нею.

При цьому слід зазначити, що надаючи оцінку вказаному розрахунку, колегія суддів зважає, що адвокатом була витрачена значна кількість часу на надання консультацій, підготовку процесуальних документів, проте, необхідність чи неминучість надання послуг саме у такому об`ємі не обґрунтована з огляду на неналежність справи до категорії складних, розгляд яких пов`язаний із кропіткою аналітичною роботою фахівця в галузі права.

За таких обставин, керуючись положеннями ст. 89 ЦПК України, колегія суддів, керуючись принципами розумності та справедливості, вважає, що заявлений розмір вартості послуг за професійну правничу допомогу у розмірі 13500 грн. є завищеним і неспівмірним із ціною даного позову у розмірі 27071,32 грн., який не віднесений законом до категорії справ, що становлять особливу складність і вимагають значну кількість часу і зусиль для їх вивчення.

З цих підстав додаткове рішення суду першої інстанції підлягає зміні, розмір витрат на правничу допомогу, що підлягає відшкодуванню, має бути зменшено до 9 000 грн., що становить 2/3 частини від сплачених грошових коштів на правничу допомогу.

Доводи заявника апеляційної скарги про те, що адвокат Марченко Н.В. лише один раз приймала участь в суді при розгляді справи - 06.02.2019 року, не відповідають дійсності, так як із матеріалів справи вбачається, що адвокат Марченко Н.В. приймала також участь у розгляді справи в суді 20.11.20218 року (а.с.105-106), а також надавала іншу правничу допомогу відповідачу ОСОБА_1 , що відображено у вищевказаному акті прийому-передачі послуг і підтверджується матеріалами справи. Більше того, у вказаному акті прийому-передачі послуг взагалі не відображена участь адвоката Марченко Н.ВА. в суді першої інстанції 06.02.2019 року.

Що стосується доводів заявника апеляційної скарги про те, що грошові кошти були внесені відповідачем ОСОБА_1 не через банк, а за касовим ордером, то вони також є безпідставними, так як згідно п.3.1 Договору про надання правничої допомоги в цивільній справі від 12.02.2018 року, не передбачено внесення грошових коштів на правничу допомогу через банк (а.с.61).

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги частково надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти заявлених вимог та доводів апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване судове рішення не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його частково спростовують, оскільки рішення ухвалено не у повній відповідності до вимог матеріального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржуване судове рішення змінити, зменшивши суму витрат на правничу допомогу, яка підлягає стягненню з позивача на користь відповідача ОСОБА_1 , з 13500 грн. до 9000 грн.

Крім того, оскільки зазначена справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, то у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 137, 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Одеського національного університету імені І.І. Мечниковазадовольнити частково.

Додаткове рішення Приморського районного суду м.Одеси від 13 грудня 2019 року змінити, в частині розміру витрат на правову допомогу.

Стягнути з Одеського національного університету імені І.І. Мечникова, ,на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , витрати на професійну правничу допомогу в сумі замість 13500 грн. - 9000 грн. (дев`ять тисяч гривень),

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

Т.В. Цюра