Номер провадження 2/754/3755/20
Справа №754/313/20
РІШЕННЯ

Іменем України

14 травня 2020 року м. Київ

Суддя Деснянського районного суду міста Києва Бабко В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м.Києві про зняття арешту з майна,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про зняття арешту з майна.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 успадкувала після смерті її рідного брата ОСОБА_2 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 . Відповідно до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зазначено, що на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 накладено арешт. Позивач ОСОБА_1 звернулася з листом до Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві про зняття арешту з частини квартири. З Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м.Києві надійшла відповідь, що згідно Автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено, відкриті виконавчі провадження за якими боржником є ОСОБА_2 на виконанні не перебувають, виконавчі провадження по 2015 рік (включно) знищено, відповідно до актів знищення. Арешт 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 перешкоджає позивачу отримати право на спадщину, чим порушує право на володіння, користування та розпорядження вказаною квартирою. У зв`язку з викладеним позивач просить суд зняти арешт з 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 , який був накладений постановою 6-87/2 від 03.08.2001 Відділом Державної виконавчої служби у Ватутінському районі, при примусовому виконанні виконавчого листа №2-1483, реєстраційний номер обтяження: 1356809; виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна реєстраційний номер обтяження: 1356809, що зареєстровано 06.10.2004 про арешт нерухомого майна та заборони його відчуження накладеного на підставі постанови №6-87/2 від 03.08.2001 Відділом Державної виконавчої служби у Ватутінському районі, при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-1483.

Ухвалою Деснянського районного суму м. Києва від 13.01.2020 відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідачем у встановлений законом строк до суду не подано заяви із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та не подано відзиву на позовну заяву.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та постановити рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, з таких підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Квартира АДРЕСА_1 належить в рівних частинах на праві власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 25.11.1999, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі №3307.

Постановою державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Ватутінського управління юстиції накладено арешт на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності ОСОБА_2 у зв`язку з примусовим виконанням виконавчого листа №2-1483.

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , видане Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис №94.

Судом установлено, що спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_2 є його рідна сестра - ОСОБА_4 (позивач по справі).

Статтею1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно із ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 1262 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри, його баба та дід з боку батьків, так і з боку матері.

Стаття 67 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

31.07.2019 ОСОБА_1 звернулася з заявою до Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори для прийняття спадщини після смерті брата ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Однак, нотаріус Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори повідомив ОСОБА_4 , що згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 1/2 частина квартири АДРЕСА_2 , яка належала до смерті на праві власності ОСОБА_2 знаходиться в арешті.

Позивач ОСОБА_4 звернулася з листом до Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві про зняття арешту з 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 .

Деснянський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві повідомив, що згідно із Автоматизованої системи виконавчих проваджень, відкритих виконавчих проваджень за якими боржником є ОСОБА_2 на виконанні не перебувають, виконавчі провадження по 2015 рік (включно ) знищено, відповідно до актів знищення.

Відповідно до Розділу 9 пункту 9.8 Наказу "Про затвердження Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби" строки зберігання переданих до архіву виконавчих проваджень та здавальних описів (завершених виконавчих проваджень) становлять три роки, після чого вони підлягають знищенню.

Згідно із ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження», згідно якого, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Крім того, згідно із положень ч.4 ст.41 Конституції України, ч.1 ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до положень ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно із частин 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Отже, накладення арешту на майно обмежує позивача на отримання спадщини за законом після смерті свого брата ОСОБА_2 та реалізувати законні права як спадкоємця.

Враховуючи наявність накладеного арешту на нерухоме майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право не може, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог ОСОБА_4 та необхідність зняти арешт з 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , який був накладений постановою 6-87/2 від 03.08.2001 Відділом Державної виконавчої служби у Ватутінському районі, при примусовому виконанні виконавчого листа №2-1483, реєстраційний номер обтяження: 1356809.

З огляду на те, що позовні вимоги про зняття арешту судом задоволені, то відповідно до ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" і є підставою для виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна відомостей про арешт майна, тому позовні вимоги щодо виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запис №1356809 від 06.10.2004 про арешт майна та заборони його відчуження на підставі постанови №6-87/2 від 03.08.2001 заявлені передчасно, позивач фактично просить вирішити питання, що відносяться до компетенції органів виконавої влади.

У зв`язку з цим, у суду не має законних підстав для задоволення позовних вимог в частині примусового виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна відомостей про арешт майна.

Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд вважає, що позов позивача підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись Конституцією України, статтями 317, 319, 321 ЦК України, статтями 12, 13, 76-81, 263-265, 268 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві про зняття арешту з майна - задовольнити частково.

Зняти арешт та заборону на відчуження з 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , який був накладений постановою 6-87/2 від 03.08.2001 Відділом Державної виконавчої служби у Ватутінському районі, при примусовому виконанні виконавчого листа №2-1483, реєстраційний номер обтяження: 1356809.

В інших позовних вимогах - відмовити.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі суд відносить на рахунок держави.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Деснянський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих положень Цивільного процесуального кодексу України, які набрали чинності 02 квітня 2020 року на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)»: під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , ІПН: НОМЕР_2 .

Відповідач: Деснянський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві, місце знаходження: м.Київ, вулиця Бальзака, буд. 64, .

Повний текст рішення складено та підписано 14 травня 2020 року.

Суддя В.В. Бабко