Головуючий суддя
в суді І інстанції Козіна С.М.
Єдиний унікальний № 371/1584/19
Провадження № 2-з/374/2/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2020 року суддя Ржищівського міського суду Київської області Козіна С.М., розглянувши заяву представника позивачів - адвоката Рудика Юрія Володимировича про забезпечення позову, подану у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Національної акціонерної страхової компанії "Оранта", ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Ржищівського міського суду Київської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до НАСК "Оранта", ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Ухвалою Ржищівського міського суду Київської області від 31 березня 2020 року відкрито провадження у справі.

06 травня 2020 року до Ржищівського міського суду Київської області надійшла заява представника позивачів - адвоката Рудика Ю.В. про забезпечення позову. Заяву мотивував тим, що позивачі просили стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 79 693 грн 68 коп спричиненої майнової шкоди та 50 000 грн спричиненої моральної шкоди, та стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 20 000 грн спричиненої моральної шкоди. Вказані суми є значними. На даний час ОСОБА_3 не вчинялося ніяких дій, які б свідчили про його добровільне бажання відшкодувати збитки завдані внаслідок ДТП. В цивільного позивача ОСОБА_1 відсутні відомості щодо наявності у відповідача ОСОБА_3 будь-яких коштів чи майна, за рахунок якого, у разі задоволення позовних вимог, він міг би погасити суму завданих збитків та спричиненої моральної шкоди. Оскільки ОСОБА_3 на контакт не йде, ніяким чином не намагається відшкодувати завдані збитки, тому представник позивачів вважає за необхідне подати заяву про забезпечення позову, а саме: про арешт всього належного відповідачу майна. Такий захід забезпечення позову на думку представника позивачів, в подальшому прискорить процес виконання рішення суду та повністю захистить порушене право позивачів. У заяві просив накласти арешт на все майно та грошові кошти, які на праві власності належать ОСОБА_3 у межах суми заявленого цивільного позову.

Дослідивши заяву про забезпечення позову, судом встановлено наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

За змістом ч. 1 ст. 151 ЦПК України, у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення, інші відомості, потрібна для забезпечення позову.

Заява не відповідає вимогам вказаних норм, оскільки вона не містить: обґрунтування необхідності забезпечення позову та пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

За змістом ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Як роз`яснено в п.п. 4, 7, 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як вбачається з заяви про забезпечення позову, між сторонами виник спір про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, зокрема позовні вимоги містять вимогу про стягнення з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 79 693 грн 68 коп спричиненої майнової шкоди та 50 000 грн спричиненої моральної шкоди, та стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 20 000 грн спричиненої моральної шкоди.

При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Разом з тим, статтею 124 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень, який із огляду на положення статті 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до ч.2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до правового висновку, сформульованого у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №183/5864/17-ц, Верховний Суд зазначив, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Як зазначається Пленумом Верховного Суду України у Постанові № 9 від 22 грудня 2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Враховуючи те, що представником позивачів не обгрунтовано необхідності забезпечення позову, не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову, може ускладнити або унеможливити виконання рішення суду, не зазначено пропозиції щодо зустрічного забезпечення, крім того представник позивачів просить накласти арешт на все мавйно, що належить відповідачу та на грошові кошти, але не вказує про наявність рухомого чи нерухомого майна, орієнтовну вартість такого майна, в якій сумі та на якому рахунку і в якому банку перебувають грошові кошти, і що дійсно вони є у власності відповідача. Саме лише посилання в заяві про забезпечення позову на те, що відповідач не йде назустріч позивачам з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, та припущення щодо ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування та без підтвердження їх доказами, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Враховуючи викладене, в задоволенні заяви про забезпечення позову необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 149, 150, 152, 153, 154, 260, 261, 353 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні заяви представника позивачів ОСОБА_4 про забезпечення позову.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 353 ЦПК України, може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Відповідно до пп. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 15.12.2017) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, тобто до Київського апеляційного суду через Ржищівський міський суд Київської області.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строки застосовувати з урахуванням п.3 розділу ХІІ "Прикінцевих полоджень" ЦПК України.

Суддя