Справа № 309/1314/20
Провадження № 4-с/309/8/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2020 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

в складі: головуючого судді Довжанин М.М.

за участю секретаря судового засідання Данило І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хуст справу за скаргою ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Хустського районного відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Поковба Марії Михайлівни про визнання дій неправомірними та зобов`язання скасувати постанови,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії старшого державного виконавця Хустського районного відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Поковба М.М., посилаючись на те, що постановою старшого державного виконавця Хустського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Івано-Франківськ) від 31.01.2020р. в рамках виконавчого провадження № 57354573 накладено арешт коштів боржника ОСОБА_2 . Дане виконавче провадження здійснюється на підставі виконавчого листа Хустського районного суду № 309/1017/18 від 30.08.2018р. про зміну розміру аліментів, стягуваних з ОСОБА_3 , визначених рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 18.01.2016р., за яким з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягуються на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі по 1100 грн. щомісячно до досягнення повноліття.

Заборгованості по сплаті аліментів у нього не було, про що свідчать квитанції, які надані ним державному виконавцю і які державний виконавець мав можливість перевірити через підприємство «Укрпошта».

Однак старший державний виконавець Поковба М.М., не провівши належної перевірки наявності чи відсутності заборгованості по даному виконавчому провадженню, винесла постанову про арешт його карткових рахунків, в тому числі і зарплатного у ГІАТ КБ «ГІриватбанк». Під час звернення до виконавця та до начальника Хустського районного відділу ДВС йому вказали, що арешт може бути знято тільки за рішенням суду.

Він є єдиним годувальником у сім`ї, оскільки його дружина знаходиться у декретній відпустці. В сім`ї є дворічна дитина - син ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 і вже три місяці через неправомірні дії державного виконавця вони не мають жодних засобів для існування.

Через таку ситуацію у них погіршилися стосунки в сім`ї, вони постійно перебувають в напруженому стані, оскільки повністю позбавлені грошового утримання, хоча він працює і фактично має дохід, але користуватись грошима не може.

Вважає такі дії старшого державного виконавця неправомірними та такими, що нанесли його сім`ї значну моральну шкоду. Просить суд визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Хустського районного відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Івано-Франківськ) щодо накладення арешту на кошти, які належать заявнику та розміщені на карткових рахунках в установах банків, а постанову про арешт коштів боржника від 31.01.2020 року по виконавчому провадженню № 57354573 скасувати.

Заявник ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився. До суду надійшла заява від представника заявника ОСОБА_7 про розгляд справи у їх із заявником відсутності, заявлені вимоги підтримують, просять скаргу задовольнити.

Старший державний виконавець Хустського районного відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Поковба М.М. у судове засідання не з`явилася. Про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений, що стверджується розпискою про вручення судової повістки, про причини неявки суд не повідомив. До суду надійшло заперечення на скаргу, погоджене з в.о. начальника Хустського районного відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Бенца В.В., у якому старший державний виконавець Хустського районного відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Поковба М.М. просить скаргу на дії державного виконавця визнати такою, що не підлягає до задоволення та вважає, що державним виконавцем відділу в рамках чинного законодавства винесено постанову про звернення стягнення на кошти боржника, оскільки у матеріалах виконавчого провадження були відсутні квитанції про сплату аліментів, а також повідомлення та заяви боржника (стягувача) про самостійне виконання рішення на момент накладення штрафу. Також зазначає, що до відділу ДВС не надходили заяви від боржника щодо зняття арешту з коштів.

Відповідно до ст. 450 ЦПК України неявка стягувача боржника та державного виконавця, повідомлених належним чином про дату, час та місце розгляду скарги, не є перешкодою у її розгляді.

Відповідно до ст.ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою учасників судового розгляду скарги, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до положень статті 1 Закону «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписом ст. 2 цього Закону засадами виконавчого провадження є верховенство права; обов`язковість виконання рішень; законність; диспозитивність; справедливість; неупередженість та об`єктивність; гласність та відкритість виконавчого провадження; розумність строків виконавчого провадження; співмірність заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Статтею 10 Закону «Про виконавче провадження» визначено, що заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно ст. 13 Закону «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Ст. 18 Закону «Про виконавче провадження» зобов`язує виконавця вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом.

В судовому засіданні судом встановлено, що на виконанні у Хустському районному відділі державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) далі відділ, перебуває виконавче провадження АСВП: 57354573 з примусового виконання виконавчого листа № 309/1017/18 від 30.08.2018 року, виданого Хустським районним судом Закарпатської області про «Змінити розмір аліментів, про стягнення з ОСОБА_3 , визначених рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 18.01.2016 року, та стягувати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , мешканця АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , мешканки АДРЕСА_2 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі по 1100 грн. щомісячно, від дня набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття».

За вказаним виконавчим документом боржником є заявник ОСОБА_2 .

12 листопада 2018 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копії якої з розрахунком заборгованості, згідно якого станом на 31.10.2018 року заборгованість зі сплати аліментів становила 2200 гривень, надіслано стягувачу для відома та на адресу боржника для негайного виконання.

Як вбачається з розрахунку державного виконавця від 31.01.2020 року, заборгованість зі сплати аліментів у ОСОБА_2 становила 16518 гривень.

31 січня 2020 року державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника.

З дослідженої в судовому засіданні заяви стягувачки ОСОБА_4 від 19.02.2020 року вбачається, що станом на 01 лютого 2020 року заборгованість зі сплати аліментів у ОСОБА_2 відсутня, тому вона просить повернути без виконання виконавчий лист № 309/1017/18 від 30.08.2018 року та зняти арешт із коштів боржника.

Крім того, в судовому засіданні досліджені копії квитанцій про сплату заявником аліментів на користь стягувача починаючи з січня 2019 року по березень 2020 року на загальну суму 17674,53 гривень.

Статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Тільки за наявності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника.

Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувану і боржнику та вжити дій щодо добровільного погашення заборгованості.

Однак, як вбачається з досліджених у ході судового розгляду доказів, жодних дій щодо виявлення заборгованості, повідомлення про неї стягувача та боржника, а також вжиття дій щодо добровільного погашення заборгованості у разі її наявності, державний виконавець не здійснив.

За приписами ст. 48 Закону «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, відкритих після винесення постанови про накладення арешту.

Згідно ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

Статтею 70 Закону України «Про виконавче провадження» із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.128 Кодексу законів про працю України при кожній виплаті заробітної плати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати двадцяти процентів, а у випадках, окремо передбачених законодавством України, - п`ятдесяти процентів заробітної плати, яка належить до виплати працівникові. При відрахуванні з заробітної плати за кількома виконавчими документами за працівником у всякому разі повинно бути збережено п`ятдесят процентів заробітку.

Статтею 43 Конституції України гарантовано захист права на своєчасне одержання винагороди за працю.

Статтею 57 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що арешт майна боржника направлений насамперед для забезпечення реального виконання рішення, тобто стягнення сум за виконавчим документом на користь стягувана.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, виконавець навіть не перевірив чи існує взагалі заборгованість по сплаті аліментів і відповідно підстави для накладення арешту.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення. Однак у постанові про накладення арешту виконавець не вказав суми заборгованості, тобто на час винесення постанови про арешт карткових рахунків виконавець навіть не визначив, який розмір заборгованості.

Згідно ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Однак старший державний виконавець Поковба М.М., отримавши від заявника ОСОБА_1 квитанції про сплату ним аліментів на користь стягувача ОСОБА_4 за період з січня 2019 року по березень 2020 року на загальну суму 17674,53 гривень та заяву стягувача ОСОБА_4 про відсутність у боржника станом на 01.02.2020 року заборгованості по сплаті аліментів, впевнившись при цьому, що проведений нею розрахунок заборгованості зі сплати аліментів станом на 31.01.2020 року є неправильним, оскільки у ньому не враховано період та суму сплачених аліментів по наданих квитанціях, а відтак відповідно і постанова про накладення арешту на кошти боржника винесена нею з порушенням порядку накладення арешту, не вжила заходів щодо зняття арешту з майна боржника за постановою начальника відділу, що змусило боржника звертатися до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Згідно ст.1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Згідно ст. 4 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» державний виконавець та приватний виконавець повинні здійснювати свою професійну діяльність сумлінно, не розголошувати в будь-який спосіб професійну таємницю, поважати інтереси стягувачів, боржників, третіх осіб, не принижувати їхню гідність.

Згідно статті 82 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Згідно ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Старшим державним виконавцем Хустського районного відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Поковба М.М. не доведено суду правомірність та законність своїх дій по винесенню постанов від 31.01.2020 року про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні № 57354573 по виконанню виконавчого листа № 309/1017/18 від 30.08.2018 року, виданого Хустським районним судом Закарпатської області про стягнення з заявника ОСОБА_1 на користь стягувачки ОСОБА_4 аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

У свою чергу заявник ОСОБА_1 довів суду безпідставність винесеної державник виконавцем постанови про накладення арешту на кошти, які належать йому та розміщені на карткових рахунках в установах банків.

З огляду на встановлене, враховуючи, що заявником ОСОБА_1 доведена неправомірність дій старшого державного виконавця Хустського районного відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Поковба М.М. щодо накладення арешту на кошти заявника ОСОБА_1 , розміщені на карткових рахунках в установах банків згідно постанови від 31.01.2020 року у виконавчому провадженні № 57354573, суд вважає вимоги ОСОБА_1 , викладені у скарзі, підставними і обґрунтованими та такими, які слід задовольнити.

Керуючись ст.ст. 447-452 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Скаргу задовольнити.

Визнати дії старшого державного виконавця Хустського районного відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Поковба Марії Михайлівни щодо накладення арешту на кошти, які належать ОСОБА_1 та розміщені на карткових рахунках в установах банків, неправомірними.

Скасувати постанову про арешт коштів боржника від 31 січня 2020 року по виконавчому провадженню № 57354573.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом 15 днів з дня її проголошення до Закарпатського апеляційного суду. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Хустського

районного суду: Довжанин М.М.