Справа № 137/255/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" травня 2020 р.

Літинський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Желіховського В.М

секретаря судових засідань Голоти О.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в смт. Літин за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся ОСОБА_1 із вказаним позовом, в якому зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 . Позивач є спадкоємцем після її смерті.

Вказує, що до складу спадкового майна входить житловий будинок із господарськими спорудами, який знаходиться по АДРЕСА_1 та належав спадкодавцю на підставі свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння АДРЕСА_2 . Відповідно до вказаного свідоцтва, домоволодіння належить до колгоспного двору, головою якого є ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер.

Позивач звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак йому було відмовлено у зв`язку з відсутністю із тим, що вказаний житловий будинок належить колгоспному двору, який припинив своє існування у зв`язку із набранням чинності згідно ЗУ «Про власність» від 07.02.1991 року. Тому змушений звернутися до суду з вказаним позовом.

22.04.2020 р. ОСОБА_1 надав суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій зазначає, що до складу спадкового майна ОСОБА_5 входить земельна ділянка площею 1,1920 га, яка розташована на території Селищенської сільської ради Літинського району Вінницької області кадастровий номер :01:000:0266, яка належала покійній на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ВН №017072. Вказує, що оскільки оригінал правовстановлюючого документу втрачений, оформити право власності в досудовому порядку не представляється можливим, тому змушений звернутися до суду з вимогою визнати за ним право власності на вищезазначену земельну ділянку.

Позивач ОСОБА_1 до судового засідання не з`явився. Натомість його представник адвокат Заєць Б.В. надав до суду заяву, відповідно до якої просить розгляд справи провести у відсутність позивача та його представника. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 до судового засідання також не з`явилась. Надала до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення.

Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання.

Суд вважає, що позов підлягає до задоволення за таких підстав.

Так, відповідно до свідоцтв про смерть (а.с.6,7) ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до виписок з погосподарської книги Селищенської сільської ради за 1986-1990 р.р. (а.с.8) за 1991-1995 р.р. (а.с.9) ОСОБА_4 зазначений головою двору, яке розташоване в АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 зазначена як дружина.

Із копії свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.10) судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб 27.07.1972 року.

Відповідно до довідки Літинської державної нотаріальної контори за №2086/02-14 від 24.11.2017 р. (а.с.11) ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с.12) 16.11.2017 р, здійснено реєстрацію спадкової справи після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до свідоцтва №642 про право власності на домоволодіння (а.с.13) ОСОБА_4 являється колгоспного двору по АДРЕСА_1 .

Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок по АДРЕСА_1 (а.с.14,15) зазначається технічна характеристика житлового будинку.

Листом Літинської державної нотаріальної контори за №38/02-14 від 20.01.2020 р. (а.с. 18) позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 по причині відсутності законних на те підстав.

Згідно заповіту від 22.01.2015 р. (а.с. 30) ОСОБА_4 на випадок своєї смерті зробив розпорядження, відповідно до якого все своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все що буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право заповідає ОСОБА_2 .

Відповідно до Державного акту (а.с.47) встановлено, що ОСОБА_3 належит земельна ділянка площею 1,1920 га розташована на території Селищенської сільської ради Літинського району Вінницької області кадастровий номер :01:000:0266, нормативна грошова оцінка якої станоить 21659,82 грн. (а.с.46).

Згідно ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч.1 ст. 120, ч.2 ст. 123 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції 1963 р.), згідно з якими колгоспний двір має у власності житловий будинок, який належить його членам на праві сумісної власності, та ст. 127 цього самого кодексу, за змістом якої особиста праця є підставою законного набуття права власності, в тому числі членами колгоспного двору та двором в цілому. За ч. 5 ст. 1268 ЦК України ,незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з ч.ч. 1,3 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, а відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до п.9 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень», за яким документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення права власності на нерухоме майно, є рішення суду щодо права власності на нерухоме майно.

Відповідно до п. 3.2 розділу 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року №127, не належать до самочинного будівництва: (для одноквартирних (садибних), дачних та садових будинків:) індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року. Згідно ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень`права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об`єкти. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об`єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року"). Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекція України, від 30.07.2012, № 40-19-5376 "Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів").

Згідно ч. 1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Пунктом 23 Постанови пленуму Верховного суду України за №7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Дослідивши матеріали справи, врахувавши письмову позицію сторін, та ту обставину, що, спадкоємцем за законом на спадкове майно після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 є позивач, однак через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно, він не може реалізувати свого законного права на нотаріальне оформлення спадщини, тому з метою захисту законного права позивача на спадщину суд визнає за необхідне позов задовільнити повністю.

На підставі ст.ст. 328, 392, 1218, 1225, 1261, 1268, 1297 ЦК України, керуючись ст.ст. 4, 12, 48, 76, 81, 200, 206, 247, 259, 263-268 ЦПК України, ст.ст. 120,125 ЗК України Постановою пленуму Верховного суду України за №7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовільнити.

Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 право власності на будинковолодіння, яке складається з житлового будинку літ."А" загальною площею 49,5 кв.м., житловою площею 37,9 кв.м., допоміжною площею 11,6 кв.м., прибудови літ. «а1», тераси літ. «а2», сарая літ. «Б», сарая літ. «б1», літньої кухні літ. «В», сарая літ. «Г», погріба з шиєю літ. «п/Г,ш/п», вбиральня літ. «Д», ворота з хвірткою №1, огорожа №2, що розташовані за адресою по АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 право власності на земельну ділянку для товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,1920 га, яка розташована на території Селищенської сільської ради Літинського району Вінницької області та належала ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ВН №017072 виданому 18.03.2003 року Літинською РДА.

Апеляційну скаргу на рішення суду сторони можуть подати протягом 30 днів після проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя : Желіховський В. М.