Справа № 333/788/20
Провадження № 2/333/1199/2020
05 травня 2020 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Холода Р.С.,
секретаря Єрохіної А.Б.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду
м. Запоріжжя, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 , зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка зареєстрована АДРЕСА_1 , третя особа: районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -
21.02.2020 року до суду із позовом до ОСОБА_3 , неповнолітньої ОСОБА_4 , 2006 року народження про визнання такими, що втратили право користування жилим приміщенням звернувся позивач, який зазначив, що він є власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим 13.02.2020 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Ракитянською Т.Г. У квартирі зареєстровані: його рідна сестра ОСОБА_3 та неповнолітня донька останньої ОСОБА_4 , 2006 року народження.
У 2017 році ОСОБА_3 разом із своєю донькою ОСОБА_4 добровільно вибули із квартири, забрали свої особисті речі та переїхали на постійне місце проживання до м. Києва за невідомою позивачу адресою.
Відповідачі не беруть участі в утриманні квартири, не сплачують за комунальні послуги, але зніматися добровільно з реєстрації не бажають, так як їх місцезнаходження невідоме ОСОБА_1 , тому що стосунки вони не підтримують. Через наявність вказаних реєстрацій ОСОБА_1 не може вільно розпоряджатися своєю власністю, а сплата комунальних платежів в повному обсязі ставить його у тяжке матеріальне становище. Просить визнати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_3 .
Позовну заяву ухвалою суду від 10.03.2020 року було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.
Відзиви та заперечення до суду не надходили.
Ухвалою суду від 10.04.2020 року в якості третьої особи було залучено районну адміністрацію Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування.
В судовому засіданні ОСОБА_1 позов підтримав, просив задовольнити його позовні вимоги, так як реєстрація відповідачів в квартирі перешкоджає в розпорядженні житлом, а сплата комунальних послуг у повному обсязі ставить його у тяжке матеріальне становище. Додатково пояснив, що його рідна сестра та племінниця за даною адресою не мешкали жодного дня. У 2017 році переїхали на постійне місце проживання до м. Києва, але за якою адресою не знає, так як не спілкується з ними. Відповідачі були зареєстровані ще за життя батька - ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 . Зі слів батька знає, що ОСОБА_3 одружилась і повертатись не має наміру, але добровільно зніматися з реєстраційного обліку сестра не бажає. Не заперечував проти ухвалення заочного рішення.
Представник позивача ОСОБА_2 позов підтримав, вважав, що є усі підстави для його задоволення, відповідачі взагалі не мешкали у спірній квартирі, їх особисті речі відсутні.
Відповідачі у судове засідання не з`явились, про день, місце і час розгляду справи повідомлені належним чином, заяв та клопотань до суду не надано.
Третя особа представник районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування Білик Н.О. до суду не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, просила ухвалити рішення не порушуючи права неповнолітньої дитини.
Допитаний у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_6 пояснив, що він мешкає за адресою: АДРЕСА_4 , тобто мешкає поряд зі спірною квартирою. Знав дуже добре ОСОБА_7 - батька позивача, так як заселився до будинку ще в 1970 році. У квартирі 80 мешкав лише ОСОБА_8 , інколи бачив ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , але вони тільки приходили у гості. Речей останніх у квартирі не було. Останнім часом за ОСОБА_9 піклувався позивач, який його і поховав. Після смерті ОСОБА_5 ( з серпня 2019 року) у квартирі ніхто взагалі не мешкає. При житті ОСОБА_5 казав, що його донька з онукою переїхали до м. Києва.
Свідок ОСОБА_10 в суді повідомила, що у будинку мешкає з 1982 року на першому поверсі. На п`ятому поверсі у квартирі АДРЕСА_5 мешкав ОСОБА_5 . Майже рік в квартирі АДРЕСА_5 ніхто не мешкає, ОСОБА_5 помер у серпні 2019 ІНФОРМАЦІЯ_4 , а до цього мешкав один, речей відповідачів в квартирі не було. При спілкуванні ОСОБА_5 розповідав, що ОСОБА_11 та її донька ОСОБА_4 переїхали до м. Києва. Востаннє бачила ОСОБА_11 два роки тому.
Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, дійшов до наступних висновків.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.
Згідно з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.
Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.
Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно вимог ст.ст. 76,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_1 є власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим 13.02.2020 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Ракитянською Т.Г.(5). Даний факт підтверджений Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 200149265 від 13.02.2020 року (а.с. 6).
Факт не проживання відповідачів у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 підтверджено актом про не проживання від 18.02.2020 року (а.с. 7).
Також факт не проживання відповідачів підтверджено свідками ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , допитаними в судовому засіданні.
Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 , 1980 року народження та неповнолітня ОСОБА_4 , 2006 року народження не проживають за адресою: АДРЕСА_2 без поважних причин з 2017 року. Зареєстровані останні були ще за життя ОСОБА_5 .
Також судом не встановлені факти перешкод з боку позивача щодо проживання відповідачів за вказаною адресою.
Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст. 321 ЦК України). При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
За змістом ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членівїх сімей та інших осіб.
За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником квартири, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Статтею 321 ЦК України встановлений принцип непорушності права власності, відповідно до якого ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Частиною 2 ст. 405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі, в тому числі, рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою. Суд вважає, що позивач, як власник квартири має права вимагати усунення перешкод у користування та розпорядженні своїм майном шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням.
Таким чином, на думку суду факт реєстрації відповідачів за адресою квартири позивача, який є його власністю, перешкоджає останньому в повній мірі розпоряджатися та володіти своєю власністю, або може обмежити в його здійсненні. Крім того, реєстрація відповідачів вимагає від ОСОБА_1 додаткових матеріальних витрат по сплаті комунальних послуг, які нараховуються відповідно до кількості зареєстрованих осіб у квартирі.
Отже, на думку суду, порушені права власника та перешкоди в користуванні власністю цілком можливо усунути шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. У зв`язку з наведеним суд вважає, що право позивача порушено та підлягає судовому захисту, а позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 4,12,13,76,81,141,280,289 ЦПК України, ст. 405 ЦК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 , зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка зареєстрована АДРЕСА_1 , третя особа: районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такими, що втратили право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на поданні заяви про його поновлення якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Комунарський суд м. Запоріжжя. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.
Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), процесуальні строки щодо апеляційного оскарженню продовжуються на строк дії карантину.
Повний текст рішення складено 08.05.2020 року.
Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя Р.С. Холод