Ухвала

21 травня 2020 року

м. Київ

справа № 569/8143/16

провадження № 61-7723ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Черняк Ю. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Рівненського апеляційного суду від 27 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», третя особа - ОСОБА_1 , про визнання кредитного договору припиненим та визнання дій протиправними,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк»), третя особа - ОСОБА_1 , про визнання кредитного договору припиненим і визнання дій протиправними, та, уточнивши позовні вимоги, просив суд: визнати припиненим кредитний договір № ROH0GF00000413, який був укладений між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» з дати вимоги від 22 вересня 2015 року № 30.1.0.0/2-60634DNH6M391 про дострокове повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою та сплати процентів; визнати недійсним пункт 1.1. кредитного договору № ROH0GF00000413, укладеного між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» у частині комісії за розрахунково-касове обслуговування 0,14% в місяць від суми кредиту; визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування місячного платежу по кредитному договору № ROH0GF00000413 на користь зайвих нарахувань у вигляді відсотків з 1 116,98 доларів США на 1 127,45 доларів США, що призвело до подорожчання кінцевої вартості кредиту; визначити фактичну заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором від 10 травня 2005 року № ROH0GF00000413, укладеним між ним та відповідачем з урахуванням висновків економічної експертизи № 8 від 02 серпня 2018 року у розмірі 12 683,42 доларів США.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 26 грудня 2019 року у складі судді Бердія М. А. позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано припиненим кредитний договір № ROH0GF00000413, укладений між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Приватбанк» з дати вимоги від 22 вересня 2015 року № 30.1.0.0/2-60634DNH6M391 про дострокове повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою та сплати процентів.

Визнано недійсним пункт 1.1. кредитного договору від 10 травня 2005 року № ROH0GF00000413 у частині комісії за розрахунково-касове обслуговування у розмірі 0, 14 % на місяць від суми кредиту.

Визнано дії ПАТ КБ «Приватбанк» протиправними під час нарахування місячного платежу за кредитним договором від 10 травня 2005 року № ROH0GF00000413 на користь зайвих нарахувань, у вигляді відсотків з 1 116, 98 доларів США на 1 127,45 доларів США, що призвело до подорожчання кінцевої вартості кредиту.

Визнано фактичну заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором від 10 травня 2005 року № ROH0GF00000413 з урахуванням висновків економічної експертизи від 02 серпня 2018 року № 8 у розмірі 12 683,42 доларів США.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою Рівненського апеляційного суду від 27 лютого 2020 року апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» задоволено.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 26 грудня 2019 року скасовано.

У задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

У травні 2020 року до Касаційного цивільного Суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Рівненського апеляційного суду від 27 лютого 2020 року, в якій заявник, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення апеляційного суду скасувати та залишити в силі рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 26 грудня 2019 року.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з пунктом 5 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлено, що з 01 січня 2020 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу становить 2 102 грн.

Ціна позову у даній справі щодо вимоги майнового характеру (визнання фактичної заборгованості за кредитним договором) становить 12 683,42 доларів США, яка станом на 01 січня 2020 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102 грн * 250 = 525 500 грн).

Крім того, позивачем було заявлено три вимоги немайнового характеру щодо захисту прав споживача, а саме:визнання кредитного договору припиненим; визнання недійсним пункту вказаного кредитного договору; визнання дій відповідача щодо нарахування місячного платежу по кредитному договору протиправними.

Отже, зазначена справа на підставі вимог закону відноситься до малозначних.

Малозначна справа є такою з огляду на свої властивості, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована серед Загальних положень цього Кодексу, яка поширюється й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Посилання заявника у касаційній скарзі на те, що ціна позову у даній справі перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскільки фактично ним оспорюється сума у розмірі 52 155,74 доларів США (різниця між сумою заборгованості, вказаною у довідці від 11 серпня 2015 року № 2447869 про заборгованість за кредитом, наданою відповідачем та сумою заборгованості, визначеною у висновку економічної експертизи від 02 серпня 2018 року № 8) судом касаційної інстанції не беруться до уваги, оскільки відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається, зокрема, у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Отже, ціна позову у даній справі щодо вимоги майнового характеру (визнання фактичної заборгованості за кредитним договором) становить 12 683,42 доларів США.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Верховний Суд таких випадків також не встановив.

Крім того, ухвалою Верховного Суду від 09 квітня 2019 року вказану справу визнано малозначною та відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Рівненського апеляційного суду від 27 лютого 2020 року.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Верховний Суд врахував, що застосування критерію малозначності справи у цій справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонстрував наявності виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи. Наведене повністю узгоджується з правовою позицією, сформованою Європейським судом з прав людини у справі «Azyukovska v. Ukraine» (рішення від 09 жовтня 2018 року «Азюковська проти України»).

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. При цьому право на суд не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, і такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року та пункт 27 рішення у справі «Пелевін проти України» від 20 травня 2010 року.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Ураховуючи наведене, оскільки ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Рівненського апеляційного суду від 27 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», третя особа - ОСОБА_1 , про визнання кредитного договору припиненим та визнання дій протиправними відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Р. А. Лідовець

І. А. Воробйова

Ю. В. Черняк