ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/130/20 Номер провадження 22-ц/814/1019/20Головуючий у 1-й інстанції Васильєва Л.М. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2020 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

Головуючого судді : Обідіної О.І.

Суддів : Бутенко С.Б., Прядкіної О.В.

Розглянула в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Полтави в складі судді Васильєвої Л.М. від 24 лютого 2020 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визначення розміру часток у спільній власності,

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , в якому, просила визначити частки у спільній з відповідачами власності - житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 наступним чином - за нею 2/5, за ОСОБА_3 1/5 та 2/5 частки за ОСОБА_2 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вона разом з відповідачами володіє на праві спільної часткової власності вищевказаним житловим будинком.

У 1995 році за згодою співвласників та з дозволу виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради вона як співвласник добудувала до своєї частини будинку прибудову площею 12.3 кв.м., в зв`язку з чим її частка у будинку збільшилась, що є підставою для визначення вже нових часток у спільній з відповідачами власності.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 24 лютого 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмова в задоволенні позову вмотивована відсутністю належним чином проведеного розрахунку розміру часток співвласників спірного будинку як це вимагає Інструкція щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна. Сама по собі здійснена позивачем добудова не є достатньою правовою підставою для зміни часток у запропонованому власником ОСОБА_2 варіанті.

Крім того суд зазначив, що зміна розміру часток вирішується в судовому порядку лише за відсутності згоди співвласників, проте в даному випадку доказів відсутності такої згоди між ними позивачем суду не надано.

Не погоджуючись з рішенням суду відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Зокрема вказує, що учасники справи самостійно домовилися про розмір часток, якій визначено у позову, та відмовилися від платних послуг БТІ щодо розрахунку часток.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Згідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно КП Полтавського БТІ від 09.10.2008 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 22.06.1994 року належать на праві власності по ј частці в житловому будинку по АДРЕСА_1 .

За відповідачем ОСОБА_2 зареєстрована 1/2 частка на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки від 18.10.1958.

Також у вказаному витязі зазначено, що прибудова літ 1а збудована ОСОБА_2 згідно рішення виконкому Київської районної у м. Полтаві ради від 06.12.1994 за № 458, при цьому частки у праві спільної часткової власності не змінювались.

Вважаючи, що в зв`язку з прибудовою змінилися частки співвласників, які становлять : ОСОБА_2 - 2/5, Мишеловій - 1/5 та ОСОБА_2 - 2/5, позивач звернулася до суду з позовом про визначення часток у вказаних розмірах.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачі надали заяви про визнання позову.

З огляду на недотримання порядку розрахунку розміру часток житлового будинку у відповідності до Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна та відсутність самого спору між учасниками справи, суд першої інстанції відмовив в задоволенні позову.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, з матеріалів справи вбачається, що сторони по справі є членами однієї родини - позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 являються доньками відповідача ОСОБА_2 .

В свій час, внаслідок поділу вказаного будинку як об`єкту спільної сумісної власності подружжя за кожним з батьків позивача було визнано по Ѕ його частини.

Після смерті ОСОБА_5 її доньки - позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 успадкували її частку, у зв`язку з чим частки власників у спільній власності становили по ј.

Посилаючись на здійснення прибудови до своєї частки будинку площею 12,3 кв.м. ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до інших співвласників про зміну часток у їх спільному будинку.

Питання визначення часток у праві спільної часткової власності урегульовано положеннями статті 357 ЦК України, згідно якої частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. Співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

Крім того, на урегулювання вказаних правовідносин поширюється дія Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, яка визначає порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна (далі - об`єкти нерухомого майна), крім земельних ділянок, та застосовується суб`єктами господарювання, які здійснюють технічну інвентаризацію об`єктів нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна.

Пунктом 3.1. інструкції передбачено, що розрахунок часток у спільній власності на об`єкти нерухомого майна виконується за заявами всіх співвласників об`єктів нерухомого майна. У разі невідповідності розмірів часток, указаних у правовстановлювальних документах, реальним часткам за згодою всіх співвласників здійснюється розрахунок відповідних часток нерухомого майна з метою отримання відповідних правовстановлювальних документів.

Відповідно до п. 3.2. інструкції право кожного співвласника в спільній частковій власності визначається часткою, яка виражається в простих правильних дробах (1/2; 1/3; 3/5 тощо). При цьому вказані в правовстановлювальних документах розміри часток співвласників на об`єкт нерухомого майна в сумі повинні становити одиницю.

Відповідно до п. 3.3 в разі відсутності згоди всіх співвласників щодо зміни часток питання вирішується в судовому порядку.

Таким чином, законодавчо передбачено досудове врегулювання питань, пов`язаних з розрахунком часток у спільній власності на об`єкти нерухомого майна та визначено суб`єктів виконання таких робіт.

Лише за наявністю спору між співвласниками з приводу зміни часток - останній підлягає вирішенню в суді.

В даному випадку, як свідчать заяви від відповідачів, спору між сторонами по справі фактично не існує, що само по собі виключає необхідність в судовому захисті.

Крім того, позивач як співвласник не здійснила дій, визначених в положеннях вказаної Інструкції, натомість звернулась до суду з даним позовом, що виглядає як намагання останньої перекласти вирішення питань, пов`язаних з визначенням часток між співаниками на суд за межами законодавчо визначеної досудової процедури.

Таким чином, врахувавши норми вищевказаної Інструкції, місцевий суд дійшов висновку про необхідність саме спеціалістами суб`єктів господарювання здійснювати розрахунок часток між співвласниками житлового будинку, а не в запропонованому останніми розрахунку визначення таких часток.

Вірно встановивши фактичні обставини по справі та визначившись з характером спірних правовідносин, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги вказаних висновків суду не спростовують і не містять посилання на обставини, з якими процесуальне законодавство пов`язує підстави для скасування чи зміни судового рішення.

Так, посилання апелянта про спільне визначення та узгодження розміру часток будинку між учасниками справи та їх не бажання замовляти платні послуги в спеціалізованій установі, які є дорогими, відхиляються колегією суддів, оскільки в черговий раз свідчать про відсутність самого спору між співвласниками будинку, що згідно до ст. 4 ЦПК України виключає необхідність судового захисту.

Крім того, вказане твердження апелянта є свідченням не дотримання співвласниками житлового будинку, в тому числі і позивачем, визначеного Інструкцією порядку звернення до визначеного законом суб`єкта господарювання для проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, оскільки не передбачено право співвласників самостійно визначати такі частки.

Оскільки в даному випадку відповідачі визнали позовні вимоги та відмовилися від вирішення спору щодо зміни часток шляхом звернення до органів БТІ, суд з дотриманням положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України відмовив в задоволенні позову, як такого, що суперечить закону.

За вказаних обставин колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення, яке суд першої інстанції постановив з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки ухвалою Полтавського апеляційного суду від 09.04.2020 року задоволено клопотання апелянта ОСОБА_2 про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги та відстрочено сплату судового збору до постановлення судовою колегією рішення за результатами перегляду апеляційної скарги, з апелянта ОСОБА_2 на користь держави підлягає стягненню судовий збір розмірі 1260,60 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 24 лютого 2020 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір не сплачений при подачі апеляційної скарги в сумі 1260,60 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 травня 2020 року.

Судді : Обідіна О.І. Бутенко С.Б. Прядкіна О.В.