Справа № 212/924/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(З А О Ч Н Е)

29 квітня 2020 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Пустовіта О.Г., за участю секретаря судового засідання Мігрін Н.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривий Ріг цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільним майном подружжя та його поділ, -

ВСТАНОВИВ:

В лютому позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про визнання майна спільним майном подружжя та його поділ.

В обґрунтування позову зазначив, що перебував з 05.07.1986 року в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. За час шлюбу подружжям було придбано нерухоме майно - квартиру, загальною площею 44,6 кв. м, у тому числі житловою площею 27,3 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка розташована на 4 поверсі 9-ти поверхового житлового будинку. Шлюбне життя з відповідачем не склалося та 27.11.2019 року він звернувся до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу із позовом про розірвання шлюбу, він має право також при розірванні шлюбу на поділ спільного майна подружжі, тому звернувся до суду та просить суд визнати майно спільним майном подружжя та поділити його.

Позивач у судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву в якій просить, розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. У разі неявки відповідача, не заперечував проти заочного розгляду справи.

Відповідач була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явилась без поважних причин, відзив не надала.

Оскільки відповідач була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання (стаття 128 ЦПК), в судове засідання не з`явилась без поважних причин, а позивач не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам статей 280-281 ЦПК.

Судом на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі з 05 липня 1986 року, відповідно свідоцтва про реєстрацію шлюбу серії НОМЕР_1 , актовий запис № 667.

Відповідно договору купівлі-продажу квартири від 01 листопада 2001 року ОСОБА_2 купила квартиру, що складається з двох кімнат загальною площею 44,6 кв.м., в тому числі жилою площею 27,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно зі статтею 60СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч.2 ст.364Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11).

Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від21.12.2007№11«Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до п. 30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст. 63, ч.1 ст. 65 СК.

При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

При цьому суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України.

Таким чином, враховуючи, що спірна квартира набута сторонами за час шлюбу, то така є об`єктом спільної сумісної власності подружжя сторін, у зв`язку з чим суд доходить висновку про її поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за позивачем 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 одночасно припинивши право власності на 1/2 частки відповідача на зазначену квартиру.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає позов підставним та такий слід задовольнити.

У відповідності до приписів ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути сплачений судовий збір в розмірі 1000,30 грн.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-283, 354 ЦПК України, ст.ст. 60,69-71 СК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільним майном подружжя та його поділ - задовольнити.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наступне майно:

Квартиру, загальною площею 44,6 кв. м, у тому числі житловою площею 27,3 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка розташована на 4 поверсі 9-ти поверхового житлового будинку та складається з: 1-а кімната, площею 17,1 кв. м.; 2-а кімната, площею 10,2 кв. м; кухні, площею 7,0 кв. м; ванної кімнати, площею 2,3 кв. м; вбиральні, площею 1,2 кв. м; коридору, площею 4,8 кв. м; вбудованої шафи, площею 0,2 кв. м; лоджії, площею 1,8 кв. м, право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 , право власності на 1/2 частину квартири, загальною площею 44,6 кв. м, у тому числі житловою площею 27,3 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка розташована на 4 поверсі 9-ти поверхового житлового будинку та складається з: 1-а кімната, площею 17,1 кв. м.; 2-а кімната, площею 10,2 кв. м; кухні, площею 7,0 кв. м; ванної кімнати, площею 2,3 кв. м; вбиральні, площею 1,2 кв. м; коридору, площею 4,8 кв. м; вбудованої шафи, площею 0,2 кв. м; лоджії, площею 1,8 кв. м.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири, загальною площею 44,6 кв. м, у тому числі житловою площею 27,3 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка розташована на 4 поверсі 9-ти поверхового житлового будинку та складається з: 1-а кімната, площею 17,1 кв. м.; 2-а кімната, площею 10,2 кв. м; кухні, площею 7,0 кв. м; ванної кімнати, площею 2,3 кв. м; вбиральні, площею 1,2 кв. м; коридору, площею 4,8 кв. м; вбудованої шафи, площею 0,2 кв. м; лоджії, площею 1,8 кв. м.

Право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на дане майно припинити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1000,30 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржене позивачем протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відповідно до п. 3 Розділу XII ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк, зазначений в цьому рішенні продовжується на строк дії такого карантину.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , місце мешкання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення виготовлено 07 травня 2020 року.

Суддя: О. Г. Пустовіт