Єдиний унікальний номер 236/1163/19
Номер провадження 22-ц/804/1144/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2020 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Будулуци М.С.

суддів: Біляєвої О.М., Папоян В.В.

за участю секретаря Гладуха О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 26 грудня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Лиманська міська рада Донецької області, про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок незаконного використання земельної ділянки сільськогосподарського призначення (справа 236/1163/19, суддя Саржевська І.В., рішення складено 02 січня 2020 року в місті Лиман Донецької області),-

В С Т А Н О В И В:

28.03.2019 р. ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_2 з зазначеним позовом, який обґрунтувала наступним.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_3 .

08.05.2015 р. позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, яка складається з сертифікату на право на земельну частку (пай) колективного сільськогосподарського підприємства КСП «Дружба», розміром 4,92 в умовних кадастрових гектарах. Вказаний сертифікат був прийнятий за життя чоловіком позивача у спадок від свого батька ОСОБА_4 первісного власника сертифікату, виданого останньому у червні 1997 року, як члену КСП «Дружба».

26.05.2015 р. позивач ОСОБА_1 в Держгеокадастрі м. Красний Лиман внесла зміни до сертифікату у зв`язку з передачею їй права на земельну частку (пай) та отримала викопіювання з планово-картографічного матеріалу проекту реформування, перерозподілу площ та грошової оцінки земель сільськогосподарських угідь КСП «Дружба» Краснолиманського району Донецької області.

Після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , з`ясувалося, що з 10.03.2000 р. земельною ділянкою (паєм) № НОМЕР_1 користувався відповідач ОСОБА_2 , який уклав договір оренди з ОСОБА_4 .

17.03.2004 р. договір оренди земельної ділянки був переданий ОСОБА_3 .

Позивач вважає, що зазначений договір оренди склали і зареєстрували в Рубцівській сільській раді 10.03.2000 р. без відома власника сертифікату. Відповідач ОСОБА_2 пояснень стосовно цього договору не надав, орендну плату за п`ять років він не платив і відмовив ОСОБА_3 укласти з ним договір оренди.

ОСОБА_5 також зазначила, що договір оренди земельної ділянки від 10.03.2000 р. не був дійсним від самого початку, оскільки ОСОБА_4 (первісний власник сертифікату) підпис на ньому не ставив, договір був сфальсифікований, та й не відповідає Типовому договору оренди земельної частки (паю), затвердженого наказом Держкомзему України від 17.01.2000 р. за № 5.

ОСОБА_3 до 1976 року мешкав у с. Рубці з батьками, його дані зберігались у сільській раді с. Рубці, але відповідач ніколи не спілкувався з ним і не висував пропозиції укласти з ним договір оренди на пай землі № НОМЕР_1 на території с. Рубці Краснолиманського району Донецької області. Вважає, що відповідач без будь-якої згоди привласнив цей пай, оскільки йому було вигідно і зручно його обробляти, так як він знаходився на полі приватної (колективної) власності.

Земельна ділянка розташована на полі біля с. Рубці Лиманського району Донецької області за № НОМЕР_1 та її розмір складає 5,1173 га.

26.05.2015 р. та у жовтні 2016 р. позивач зверталась до відповідача стосовно укладення з ним договору оренди за сертифікатом, але ОСОБА_2 не прийняв її пропозицію та відповів, що він має інший укладений договір оренди землі, платить орендну плату і податок державі. Численні звернення позивачки до Краснолиманської міської ради, Головного управління Держгеокадастру, Донецької облдержадміністрації з зазначеного приводу позитивних наслідків не мали.

Між позивачем та відповідачем склалися бездоговірні стосунки, дії відповідача стосовно використання землі позивач вважає рейдерством, здійсненим з метою збагачення.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до п. «д» ч. 1 ст. 156 ЗК України, власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки, а згідно п. 3 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам підлягають збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані. При цьому неодержаний доход - це доход, який міг би одержати власник землі, землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її вилучення (викупу) або тимчасового зайняття, обмеження прав, погіршення якості землі або приведення її у непридатність для використання за цільовим призначенням у результаті негативного впливу, спричиненого діяльністю підприємств, установ, організацій та громадян.

Позивач вважає, що відповідач повинен відшкодувати їй неодержані доходи за час використання земельної ділянки на протязі 2015, 2016, 2017 років, яка має бути не менше ніж дохід, отриманий відповідачем за цей період з 5,1173 га. Дані для розрахунку збитків були отримані позивачем з ГУ статистики у Донецькій області щодо середніх цін окремих видів сільськогосподарської продукції. За розрахунками позивача розмір матеріальних збитків за 2015, 2016, 2017 роки складає 223 852 грн. 17 коп.

З урахуванням викладеного, позивач просила стягнути з ОСОБА_2 суму матеріального збитку в розмірі 223 852 грн. 17 коп. та понесені нею судові витрати.

(т.1 а.с.4 - 9).

Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 26 грудня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Лиманська міська рада Донецької області, про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок незаконного використання земельної ділянки сільськогосподарського призначення, відмовлено.

З рішенням суду не погодилась ОСОБА_1 та подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити заявлений позов.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалась на наступне.

Рішення суду першої інстанції ухвалено без присутності позивача ОСОБА_1 та її представника. В судовому рішенні не зазначено чи були вони належно повідомлені про дату, час і місце розгляду справи.

10.12.2019 р. вона направила до суду першої інстанції клопотання про зупинення провадження у цивільній справі у зв`язку з необхідністю оскарження рішення Краснолиманської міської ради від 17.05.2013 р. № 6/23-2348, але суд не прийняв будь-якого рішення стосовно заявленого клопотання.

Апелянт вважає грубим порушенням норм процесуального права з огляду на те, що суд дослідив список 943 власників сертифікатів на право на земельну ділянку (пай) з земель КСП «Дружба», що отримали земельну частку (пай) в натурі, та встановив, що прізвище ОСОБА_3 , як спадкоємця ОСОБА_4 , в даному списку відсутнє. Але такого списку учасники справи суду не надавали, та позивачу невідомо яким чином цей документ був долучений до справи.

Суд прийняв в якості належного та допустимого доказу копію договору оренди земельної ділянки від 22.08.2013 р., укладеного між Рубцівською сільською радою та відповідачем, яку надав представник відповідача. Але 11.09.2019 р. позивач заявила клопотання про витребування у відповідача ОСОБА_6 та Лиманської міської ради оригіналів вказаного договору, викопіювання та технічну документацію до нього, які є невід`ємною частиною договору, але їх суду не було надано. Тому вважає, що суд порушив вимоги Цивільного процесуального кодексу України стосовно належності та допустимості доказів.

Водночас, суд не дослідив надані нею документи, які зазначені в переліку до позовної заяви, а саме: лист Лиманської міської ради від 22.03.2018 р. та лист ГУ Держгеокадастру у Донецькій області від 18.08.2015 р. і не встановив, що земельна частка (пай) позивача була витребувана за сертифікатом у 1977 році і зареєстрована в книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) за номером 4777. Земельна частка (пай) була виділена з земель КСП «Дружба» ділянкою за № 400 площею 5,1173 га і це підтверджено рішенням № 4/25-422 Краснолиманської міської ради від 15.09.2004 року, яким було затверджено технічну документацію на землі КСП «Дружба». Але всупереч цим доказам, суд першої інстанції зробив помилковий висновок, що земельна ділянка ОСОБА_4 не була витребувана.

Суд також не надав належної оцінки доказам, які були надані позивачем стосовно повноважень Краснолиманської міської ради на право розпорядження землями за межами міста, а саме, - листам Лиманської міської ради від 24.05.2016 р. та від 28.02.2018 р.

Вважає, що відповідач незаконно використовував належну їй за сертифікатом земельну ділянку № НОМЕР_1 , що розташована в с. Рубці Лиманського району.

До суду позивач надала докази того, що вона мала право укласти договір оренди земельної ділянки за сертифікатом і зареєструвати його в установленому законом порядку, якими є листи від 29.11.2017 р. № М-6285/0-4035,6-17, 14.12.2017 р. № 31-5-0.332-11668/2-17, що й здійснила позивач, уклавши у квітні 2018 року договір оренди земельної ділянки з ОСОБА_7 та зареєструвавши його у Лиманський міській раді за № 02. Вказані докази належним чином судом не досліджено і їм не надано об`єктивної оцінки.

(т. 2 а.с. 28 30)

Доповнення апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 апеляційний суд не враховує при розгляді справи у відповідності з вимогами ч. 2 ст. 364 ЦПК України, оскільки позивач не надала суду апеляційної інстанції докази надсилання копій доповнення іншим учасникам справи.

(т. 2 а.с. 55 - 59)

Відзив на апеляційну скаргу позивача від відповідача до апеляційного суду не надійшов.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_1 підтримала доводи апеляційної скарги та просила скаргу задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Представник відповідача адвокат Фальченко І.В. заперечував проти доводів апеляційної скарги, оскільки вважав їх безпідставними та просив апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Відповідач ОСОБА_2 та представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Лиманської міської ради Донецької області в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, але про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень. Представник третьої особи надіслав до суду заяву з проханням розглянути справу в судовому засіданні за його відсутністю за наявними матеріалами справи.

Апеляційний суд вважав можливим розглянути справу за відсутністю представників відповідача та третьої особи, які не з`явилися в судове засідання, оскільки, відповідно до частини 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 та представника відповідача адвоката Фальченко І.В., дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

За приписами ч.ч. 1 - 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі. Суд не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено наступні неоспорені обставини.

ОСОБА_4 , як члену колективного сільськогосподарського підприємства «Дружба», 26.06.1997 р. було видано сертифікат серії ДН № 0040011 на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Дружба» с. Рубці Краснолиманського району Донецької області, розміром 4,92 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), на підставі рішення Краснолиманської міської ради народних депутатів від 11.06.1997 № 278. Сертифікат зареєстрований 26.06.1997 р. у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 4777 (а.с.14).

ОСОБА_4 заповів все своє майно своєму синові - ОСОБА_3 , що підтверджується копією заповіту від 06.05.1999 р. (т. 1 а.с.110).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.05.2015 р., яке видано державним нотаріусом Першої Краматорської державної нотаріальної контори та зареєстровано в реєстрі за № 2-1769, позивач ОСОБА_1 є спадкоємицею майна ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме, - сертифікату серії НОМЕР_2 № 0040011 на право на земельну частку (пай), виданого 26.06.1997 р. на підставі рішення Краснолиманської міської ради народних депутатів від 11.06.1997 р. № 278 (т. 1 а.с.111).

25.06.2015 р. до сертифікату серії НОМЕР_2 № 0040011 на право на земельну частку (пай) внесені зміни у зв`язку з передачею права на земельну частку (пай) ОСОБА_5 (т.1 а.с.109 зворот).

10.03.2000 р. між ОСОБА_4 та ТОВ «Дружба», в особі директора ОСОБА_8 І ОСОБА_9 Б., укладений договір оренди земельної ділянки, згідно якого ОСОБА_4 передав товариству земельну ділянку розміром 4,92 умовних кадастрових гектарів у користування строком на п`ять років (т.1 а.с.19).

При вирішенні справи суд не прийняв до уваги посилання позивача на те, що вказаний договір є недійсним, так як ОСОБА_4 його не підписував, оскільки вони не підтверджені належними доказами. Крім того, враховуючи, що позивачем визначений інший період, за який нарахована матеріальна шкода, а саме, 2015-2017 р.р., суд вважав, що дані обставини взагалі не мають відношення до предмету заявленого позову.

Рішенням Краснолиманської міської ради від 15.09.2004 р. №4/25-422 «Про затвердження технічної документації по землеустрою відносно складання документів, що підтверджують право на земельні ділянки і безоплатну передачу у власність земельних ділянок власникам сертифікатів на право на земельну частку (пай) з земель КСП «Дружба» було затверджено технічну документацію по землеустрою, передано в натурі 943 власникам сертифікатів (згідно додатку) земельні ділянки у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 4 029,6126 га, в тому числі 4 029,6126 га пашні. Земельні ділянки власників 149 сертифікатів на право на земельну частку (пай), які не приймали участі в розділі земельних ділянок загальною площею 807,1344 га, в тому числі 807,1344 га залишено в розпорядженні Краснолиманської міської ради до витребування за їх цільовим призначенням (а.с.194-215).

При цьому, в списку 943 власників сертифікатів на право на земельну частку (пай) з земель КСП «Дружба», що отримують земельну частку (пай) в натурі, ОСОБА_3 відсутній (т. 1 а.с.197 - 215).

Рішенням Краснолиманської міської ради від 17.05.2013 р. № 6/23-2348 «Про передачу в оренду гр. ОСОБА_2 невитребуваних земельних часток (паїв) для ведення фермерського господарства на території Рубцівської сільської ради» ОСОБА_2 для ведення фермерського господарства в оренду строком на 20 років передані не витребувані земельні частки (паї) загальною площею 101,1400 умовних кадастрових га, з них рілля 77, 1400 умовних кадастрових га; пасовища 24,0000 умовних кадастрових га на території Рубцівської сільської ради (за межами населених пунктів) за наступних умов:

1.1 Укладання договорів оренди з Рубцівською сільською радою ( ОСОБА_10 ) на невитребувані земельні частки (паї) для ведення фермерського господарства на території Рубцівської сільської ради;

1.2 Повернення невитребуваних земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) громадянам та їх правонаступникам, котрі виявлять бажання отримати відповідні документи та використовувати земельні ділянки на власний розсуд згідно чинного законодавства України (т. 1 а.с. 30-31).

22.08.2013 р. на підставі вищевказаного рішення між розпорядником (на строк до моменту отримання власниками невитребуваних земельних частко (паїв) документів на право власності на земельну ділянку) Рубцівською сільською радою (Орендодавцем) та гр. ОСОБА_2 (Орендарем) укладено договір оренди частки (паю), предметом якого є передача в оренду 19 невитребуваних земельних часток (паїв) загальною площею 101,1400 умовних кадастрових га, з них ріллі 77,1400 умовних кадастрових га, пасовища 24,0000 умовних кадастрових га на території Рубцівської сільської ради Краснолиманського району Донецької області, за межами населених пунктів. Розмір щорічної орендної плати (без індексації) складає 30 342, 00 грн. Строк дії договору 20 років (т.1 а.с. 68 - 71).

Відповідно до п. 2.3 вказаного договору, в разі отримання власниками земельних паїв документів на право власності на земельну ділянку, договір припиняє свою дію в частині витребуваних паїв з моменту державної реєстрації документів на право власності на земельні ділянки (т. 1 а.с.70).

Рішенням Краснолиманської міської ради від 23.07.2015 р. № 6/44-3461 «Про добровільне об`єднання територіальних громад» Краснолиманська міська рада об`єдналася з територіальними громадами селищ, сіл Краснолиманського району, в тому числі, з селами Рубці, Лозове, Вовчий Яр Рубцівської сільської ради в Краснолиманську об`єднану територіальну громаду з центром в м. Красний Лиман. Правонаступником активів та пасивів (зобов`язань) міської ради визначено Краснолиманську міську раду, утворену внаслідок добровільного об`єднання (т.1 а.с.33).

Згідно Постанови Верховної ради України від 04.02.2016 р. «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» місто Красний Лиман перейменоване на місто Лиман.

Відповідно до наданих квитанцій (т. 1 а.с.74 - 82) та довідки ГУ ДФС у Донецькій області від 14.06.2019 р. (т.1 а. с.130), відповідач ОСОБА_2 не має заборгованості з платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи.

З відповіді ГУ Держгеокадастру у Донецькій області від 01.03.2018 р. №М-248/0-215/6-18 вбачається, що державним інспектором за заявою позивача проведено перевірку дотримання вимог законодавства України про охорону земель спірної ділянки та встановлено, що вказана земельна ділянка використовується фермерським господарством «Меркурій» за договором оренди від 22.08.2013 р. між ОСОБА_2 та Рубцівською сільською радою, який зареєстрований в Книзі реєстрації договорів земельних часток (паїв) Рубцівської сільської ради за № 1. В результаті перевірки державним інспектором порушень законодавства не встановлено (т. 1 а.с.26).

Указом Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям» від 08.08.1995 р. № 720/95 вирішено провести розпаювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і кооперативам шляхом визначення розміру земельної частки в колективній власності кожного члена сільськогосподарського підприємства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Кожному члену такого підприємства було передано у власність «пай» умовну земельну ділянку. Право власності на такий пай підтверджувався відповідним сертифікатом.

Згідно п. 17 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України, сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Таким чином, сертифікат на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_3 , зареєстрований 26.06.1997 р. за № 4777, посвідчує право позивачки ОСОБА_1 як спадкоємиці на земельну частку (пай), а саме, землю, яка перебуває у колективній власності КСП «Дружба» с. Рубці Краснолиманського району Донецької області, розміром 4,92 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Свідоцтво про право на спадщину позивачка отримала 08.05.2015 р. (т. 1 а.с. 111).

Організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості), а також порядок обміну цими земельними ділянками визначає Закон України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 р. № 899-IV (далі Закон України № 899-IV).

Частиною 2 статті 3 Закону України № 899-IV (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачалося, що особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).

Відповідно до ст. 13 Закону України № 899-IV (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участь у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі, у разі якщо відоме їх місцезнаходження.

Чинна редакція статті 13 Закону України № 899-IV містить визначення нерозподіленої та невитребуваної земельної ділянки. Так, нерозподіленою земельною ділянкою є земельна ділянка, яка відповідно до проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) увійшла до площі земель, що підлягають розподілу, але відповідно до протоколу про розподіл земельних ділянок не була виділена власнику земельної частки (паю).

Невитребуваною є земельна частка (пай), на яку не отримано документа, що посвідчує право на неї, або земельна частка (пай), право на яку посвідчено відповідно до законодавства, але яка не була виділена в натурі (на місцевості).

Нерозподілені земельні ділянки, невитребувані частки (паї) після формування їх у земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до дня державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участі у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення або шляхом вручення відповідного повідомлення особисто, якщо відоме їх місцезнаходження.

Як зазначила позивач, при її зверненні до Лиманської міської ради Донецької області, їй неодноразово було повідомлено, що документів чи рішень суду, які підтверджують факт, що пай землі за сертифікатом отриманим 26.06.1997 р. є невитребуваним, у розпорядженні виконавчого комітету Лиманської міської ради не має (т. 1 а.с. 23, 37).

Проте, позивачем суду наданий доказ копія рішення Краснолиманської міської ради від 15.09.2004 р. № 4/25-422 «Про затвердження технічної документації по землеустрою відносно складання документів, що підтверджують право на земельні ділянки і безоплатну передачу у власність земельних ділянок власникам сертифікатів на право на земельну частку (пай) з земель КСП «Дружба». Як зазначалося, даним рішенням було затверджено технічну документацію по землеустрою, передано в натурі 943 власникам сертифікатів (згідно додатку) земельні ділянки у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в той час як земельні ділянки власників 149 сертифікатів на право на земельну частку (пай), які не приймали участі в розділі земельних ділянок залишено в розпорядженні Краснолиманської міської ради до витребування за їх цільовим призначенням (т. 1 а.с. 16). Вказаний доказ, наданий суду саме позивачем.

При дослідженні списку 943 власників сертифікатів на право на земельну частку (пай) з земель КСП «Дружба», що отримують земельну частку (пай) в натурі, судом встановлено, що прізвище ОСОБА_3 , як спадкоємець ОСОБА_4 (який за свідченням позивачки помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 1 а.с. 5), в даному списку відсутній. З цього слідує, що ОСОБА_3 не приймав участі в розподілі земельних ділянок, а отже спірна земельна ділянка згідно рішення Краснолиманської міської ради від 15.09.2004 р. № 4/25-422 залишена в розпорядженні Краснолиманської міської ради до витребування за її цільовим призначенням.

Враховуючи, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 за життя документи на право власності на земельну ділянку не отримували, а після смерті чоловіка, цим питанням займалася позивач ОСОБА_1 , яка 04.09.2019 р. оформила право власності на земельну ділянку, суд дійшов висновку, що спірна земельна ділянка, як невитребувана, залишилася у розпорядженні Краснолиманської (Лиманської) міської ради.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилалася на те, що відповідач незаконно користувався спірною земельною ділянкою на протязі 2015, 2016 та 2017 р.р., чим спричинив їй матеріальну шкоду.

При цьому суд встановив, що рішенням Краснолиманської міської ради від 17.05.2013 р. № 6/23-2348 «Про передачу в оренду гр. ОСОБА_2 невитребуваних земельних часток (паїв) для ведення фермерського господарства на території Рубцівської сільської ради» відповідачу передані невитребувані земельні частки (паї) загальною площею 101,1400 умовних кадастрових га для ведення фермерського господарства в оренду строком на 20 років.

На підставі вищевказаного рішення 22.08.2013 р. між Рубцівською сільською радою (Орендодавцем) та гр. ОСОБА_2 (Орендарем) був укладений договір оренди частки (паю), предметом якого є передача в оренду 19 невитребуваних земельних часток (паїв) загальною площею 101,1400 умовних кадастрових га на території Рубцівської сільської ради Краснолиманського району Донецької області строком на 20 років. При цьому, умовами договору (п. 2.3.) було передбачено, що в разі отримання власниками земельних паїв документів на право власності на земельну ділянку, договір припиняє свою дію в частині витребуваних паїв з моменту державної реєстрації документів на право власності на земельні ділянки (т. 1 а.с.70).

Суд не погодився з посиланням позивачки на те, що після втрати повноважень Рубцівською сільською радою, договір оренди від 22.08.2013 р. втратив свою чинність, так як відбулася зміна орендодавця Рубцівської сільської ради на правонаступника Краснолиманську міську раду, з огляду на наступне.

Згідно ч. 3 статті 8 Закону України «Про добровільне об`єднання територіальних громад» від 05.02.2015 р. № 157-VIII, органи місцевого самоврядування об`єднаної територіальної громади є правонаступниками активів і пасивів (зобов`язань) органів місцевого самоврядування територіальних громад, що об`єдналися.

Відповідно до ч. 4 статті 32 Закону України «Про оренду землі», перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.

Крім того, зміни стосовно нового орендодавця вносяться до договору виключно за згодою сторін (ч. 4 ст. 148-1 ЗК України).

Отже, враховуючи, що рішення Краснолиманської міської ради від 17.05.2013 р. № 6/23-2348 не скасовано, договір оренди від 22.08.2013 р. недійсним, розірваним не визнавався, суд вважав, що відповідач ОСОБА_2 у 2015-2017 р.р. використовував невитребувані земельні частки (паї) на законних підставах.

Після смерті чоловіка, позивач неодноразово зверталася з приводу надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з метою оформлення права власності на неї до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, до Краснолиманської міської ради, Лиманської міської ради, обласної державної адміністрації, тощо. Проте, всі її звернення на протязі 2015-2019 років були залишені без задоволення (т. 1а. с.17-18, 20-21, 22, 23-24, 25, 36).

Так, ГУ Держгеокадастру у Донецькій області листом від 18.08.2015 р. повідомило ОСОБА_1 , що з 01.01.2013 р. землі державної та комунальної власності в Україні є розмежованими. Відповідно до статті 122 ЗК України, центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності. А отже, управління не є розпорядником земель приватної (колективної) форми власності. ОСОБА_1 було запропоновано звернутися до Краснолиманської міської ради (т. 1 а.с.17 - 18). 14.12.2017 р. аналогічну відповідь надав позивачу ГУ Держгеокадастру у Донецькій області.

Також позивачу ГУ Держгеокадастру у Донецькій області роз`яснювалося її право на укладення договору оренди землі при наявності сертифікату на право на земельну частку (пай) до виділення їй в натурі земельної ділянки (т.1 а.с.23).

Лиманська міська рада 24.05.2016 р., 28.02.2018 р. у листах рекомендувала позивачу звернутися до Донецької обласної державної адміністрації з посиланням на те, що згідно статті 3 Закону України № 899-IV, передбачено, що особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). А оскільки районна державна адміністрація не утворена, то вирішенням питання про надання дозволу на виготовлення технічної документації повинна займатися обласна державна адміністрація згідно ст. 122 ЗК України (т. 1 а.с. 22, 36).

01.03.2018 р. Донецька обласна державна адміністрація повідомила ОСОБА_1 , що згідно ст.ст. 3, 5 Закону України № 899-IV, підставами для виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості) власникам паїв є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради (у межах населених пунктів, чи районної державної адміністрації за межами населених пунктів. Згідно Указу Президії Верховної ради Української РСР від 17.10.1988 р. № 492 «Про об`єднання Краснолиманської міської і Краснолиманської районної рад», Краснолиманську районну раду передано в адміністративне підпорядкування міській раді. Відповідно до Закону України «Про добровільне об`єднання територіальних громад», рішенням Краснолиманської міської ради від 23.07.2015 р. № 6/44-3461 «Про добровільне об`єднання територіальних громад», Краснолиманська міська рада об`єдналася з територіальними громадами селищ, сіл Краснолиманського району, в тому числі з селами Рубці, Лозове, Вовчий Яр Рубцівської сільської ради в Краснолиманську об`єднану територіальну громаду з центром в м. Красний Лиман. Отже, в Лиманському районі відсутня районна державна адміністрація, повноваження якої про виділення земельних ділянок натурі власникам паїв за межами населених пунктів не передані іншому органу влади. Також роз`яснено її право на укладення договору оренди землі при наявності сертифікату на право на земельну частку (пай) до виділення їй в натурі земельної ділянки. Рекомендовано звернутися до суду (т. 1 а.с. 27-29).

Відповідно до частини одинадцятої статті 118 ЗК України, у разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Проте, вказані результати розгляду її звернень, ОСОБА_1 в судовому порядку не оскаржувала.

На звернення позивачки до ОСОБА_2 з приводу укладання договору оренди, останній письмово відмовився укласти договір оренди з нею з посиланням на ті обставини, що 22.08.2013 р. між Рубцівською сільською радою і ним укладено договір оренди частки (паю), предметом якого є передача в оренду 19 невитребуваних земельних часток (паїв) загальною площею 101,1400 умовних кадастрових га на території Рубцівської сільської ради Краснолиманського району Донецької області, строком на 20 років. Крім того, повідомлено, що в разі отримання нею документів на право власності на земельну ділянку, договір припинить свою дію (т.1 а.с. 40, 41).

18.04.2019 р. Лиманська міська рада своїм рішенням № 7/63-3327 надала ОСОБА_1 дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) орієнтовною площею 5.1173га для ведення товарного сільського господарського виробництва на території Лиманської міської ради, землі колишнього КСП «Дружба» (т.1 а.с.128).

Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, державна реєстрація земельної ділянки кадастровий номер :07:000:0652 відбулася 24.04.2019 р. (т. 1 а.с.123).

При вирішенні справи суд першої інстанції врахував наступні норми матеріального права.

Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 22 Цивільного кодексу України, збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків (упущеної вигоди) є видом цивільно-правової відповідальності. Підстави для настання цивільно-правової відповідальності за порушення земельного законодавства встановлено, зокрема, Земельним Кодексом України.

За змістом статті 152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки (пункт «д» частини 1 статті 156 Земельного кодексу України).

Згідно ст. 157 Земельного кодексу України, відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Частиною третьою статті 157 ЗК України встановлено, що порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам установлюється Кабінетом Міністрів України.

19.04.1993 р. Кабінет Міністрів України постановою № 284 затвердив Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, змістом пунктів 2, 3 якого передбачено, що розміри збитків визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад. Результати роботи комісій оформляються відповідними актами, що затверджуються органами, які створили ці комісії.

Під неодержаним доходом розуміється доход, який міг би одержати землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її вилучення (викупу) або тимчасового зайняття, обмеження прав, погіршення якості землі або приведення її у непридатність для використання за цільовим призначенням у результаті негативного впливу, спричиненого діяльністю підприємств, установ, організацій та громадян.

Розрахунок матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянка (в 2015, 2016 і 2017 роки), зроблений позивачем самостійно. При розрахунку матеріальної шкоди, позивачем використана інформація про посіви та врожай СТОВ «Дружба», яка надана Лиманською міською радою (т. 1 а.с.43), та середні ціни реалізованої сільськогосподарської продукції (озима пшениця, озимий ячмінь, соняшник, кукурудза) підприємствами Лиманського району Донецької області (т.1 а.с. 44).

Проте, суд не погодився з наданим розрахунком суми відшкодування збитків у розмірі 22 3852,17 грн. та виходив з того, що СТОВ «Дружба» не є стороною у справі; шкоду розраховано з площі 5,1173 га, в той час як згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_3 , посвідчене право позивачки ОСОБА_1 на земельну частку (пай) розміром 4,92 в умовних кадастрових гектарах.

При вирішенні справи суд взяв до уваги загальні положення статті 22 ЦК України, частиною 2 якої передбачено, що збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Також суд врахував, що за приписами ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, суд дійшов висновку, що відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача і вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Для застосування такого заходу відповідальності, як відшкодування шкоди, слід встановити як наявність у діях винної особи усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки), так і ступінь вини у розумінні статті 1193 ЦК України.

Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на принцип змагальності сторін та необхідність доведення обставин, які мають значення для справи і на які позивачка посилається як на підставу своїх вимог про відшкодування матеріальної шкоди, необхідним є надання доказів факту заподіяння шкоди неправомірними діями чи бездіяльністю відповідачем, а також розміру завданої шкоди.

Проте, суд дійшов висновку, що позивач ОСОБА_11 не надала суду належних та допустимих доказів того, що відповідачем ОСОБА_2 їй спричинена матеріальна шкода в розмірі 223 852,17 грн.

Оскільки шляхом оцінки зібраних у справі доказів судом не встановлено наявність в діях відповідача усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення, що є необхідною передумовою для покладення на особу відповідальності у вигляді відшкодування збитків, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 задоволенню не підлягають та в позові відмовив за безпідставністю заявлених вимог.

Таким чином, вирішуючи справу, суд виходив з того, що підстави для задоволення позову відсутні.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов правильного по суті висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Разом з тим, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, які регламентують зобов`язання стосовно відшкодування збитків землекористувачам, які на правильність висновків суду по суті спору про відмову в задоволенні позову не впливають, а є підставою для зміни мотивувальної частини рішення у справі.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що предметом позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 є відшкодування збитків, заподіяних позивачу внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки на протязі 2015,2016 і 2017 р.р., який 22.08.2013 р. уклав договір оренди земельної частки (паю) з Рубцівською сільською радою на 19 невитребуваних земельних часток (паїв) та використовував землі для сільськогосподарських потреб, куди увійшла спірна земельна ділянка (пай) позивача.

Суму завданих збитків позивач визначила в розмірі 223 852,17грн., яка складається з неотриманого нею доходу у вигляді врожаю сільськогосподарської продукції за 2015, 2016 і 2017 р ІНФОРМАЦІЯ_3 р., розрахованого за середніми показниками намолоченого врожаю на 5,1173 га СГТОВ «Дружба». (т.1 а.с. 43 - 46).

Право на отримання доходів за час тимчасового використання земельної частки (паю) відповідачем ОСОБА_2 позивач ОСОБА_1 обґрунтувала наявністю у неї сертифіката, який вона успадкувала від померлого чоловіка та 08.05.2015 р. оформила на сертифікат свідоцтво про право на спадщину за законом (т. 1 а.с. 111).

Указом Президента України від 08.08.95 р. № 720 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (ст. 1) визначено, що паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості).

Право на земельний пай засвідчується сертифікатом на право на земельну частку (пай), який видається сільською, селищною або міською радою.

Відповідно до ст. 17 Розділу X Земельного кодексу України від 25.10.2001 р. № 2768-III сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

Таким чином, сертифікат на право на земельну частку (пай) засвідчує право вимоги, тобто майнове право його власника (глави 12 та 13 Цивільного кодексу України).

Тобто, ОСОБА_1 , маючи правовстановлюючий документ на земельну ділянку (пай) у вигляді сертифіката, мала право, як землекористувач, на підставі п. «д» ч.1 ст. 156 Земельного кодексу України, заявити вимоги про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок неодержаних доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки № НОМЕР_1 , у вигляді неотриманої орендної плати, що не врахував суд першої інстанції при вирішенні справи.

Як вбачається з матеріалів справи, за період 2015, 2016 і 2017 р.р. ОСОБА_2 виплатив орендну плату за договором оренди земельної частки (паю) від 22.08.2013 р., укладеного між Рубцівською сільською радою і відповідачем ОСОБА_2 , орендодавцю (т.1 а.с. 68 - 71). Відповідач не заперечував, що земельна ділянка (пай) позивача увійшла до загальної площі невитребуваних земельних часток (паїв), які він прийняв в оренду за договором від 22.08.2013 р. на підставі рішення Краснолиманської міської ради від 17.05.2013 р. про передачу в оренду невитребуваних земельних часток (паїв) для ведення фермерського господарства на території Рубцівської сільської ради (т.1 а.с. 67, 68 - 69, 72 - 73).

Однак, апеляційний суд вважає, що оскільки відповідач перерахував орендну плату орендарю, що підтверджується податковими повідомленнями - рішеннями та відповідними квитанціями, заборгованості з платежів не мав (т.1 а.с. 74-82, 130), то позов про стягнення орендної плати ОСОБА_1 мала заявити до правонаступника Рубцівської сільської ради (орендодавця), якою є Лиманська міська рада після добровільного об`єднання територіальних громад сел. Рубцівка, Лозове, Вовчий Яр Рубцівської сільської ради в Краснолиманську об`єднану територіальну громаду, згідно рішення Краснолиманської міської ради від 23.07.2015 р.№ 6/44-3461 (т.1 а.с. 121). Згідно постанови Верховної Ради України від 04.02.2016 р. «Про перейменування окремих населених пунктів та районів», місто Красний Лиман перейменовано на місто Лиман.

Що стосується відшкодування збитків у вигляді вартості неотриманого врожаю, заявленого до відповідача ОСОБА_2 , то підстави для цього відсутні, оскільки поле позивач не засіювала та врожай не збирала.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України, збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків (упущеної вигоди) є видом цивільно-правової відповідальності. Підстави для настання цивільно-правової відповідальності за порушення земельного законодавства встановлено, зокрема, Земельним Кодексом України.

За змістом статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки (пункт «д» частини 1 статті 156 Земельного кодексу України).

За змістом ч. 1 ст. 157 ЗК України відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами.

Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України (ч. 3 ст.157 ЗК України).

Згідно з п. 1 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 р. № 284 (далі - Порядок) власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні, зокрема, неодержанням доходів у зв`язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок. Відповідно до п. 3 Порядку, відшкодуванню підлягають збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані

Розміри збитків, у тому числі неодержані доходи землекористувачів, визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад (пункт 2 Порядку).

Разом з тим, судом встановлено, що на протязі 2015, 2016 та 2017 років відповідач ОСОБА_2 користувався спірною земельною ділянкою на підставі договору оренди від 22.08.2013 року, укладеного на підставі рішення Краснолиманської міської ради № 6/23-2348 від 17.05.2013р. «Про передачу в оренду гр. ОСОБА_2 невитребуваних земельних часток (паїв) для ведення фермерського господарства на території Рубцівської сільської ради». Договір було укладено на строк до моменту отримання власниками невитребуваних земельних часток (паїв) документів на право власності на земельну ділянку Рубцівською сільською радою ( орендодавець) та ОСОБА_2 (орендарем). Договір оренди зареєстровано у Книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) Рубцівської сільської ради за № 1 (т.1 а.с. 26, 68 - 71, 72 - 73). За період користування земельними ділянками відповідач сплачував орендодавцеві щороку орендну плату та податки на користь держави, заборгованості з платежів не мав (т.1 а.с. 74 - 82, 180). З листа ГУ Держгеокадастру у Донецькій області від 01.03.2018 р. № 248/0-215/6-18 та відповіді Донецької обласної державної адміністрації від 01.03.2018 р. № М-00273-11-1.4/15-18-218 на письмові звернення ОСОБА_1 вбачається, що в результаті перевірки державним інспектором порушень земельного законодавства не встановлено (т. 1 а.с. 26).

ЗК України та інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин є спеціальними до правовідносин щодо відшкодування збитків землевласникам та землекористувачам, у тому числі у вигляді неодержаних ними доходів.

Ухвалою Краснолиманського міського суду Донецької області від 22.08.2019 р. за клопотанням сторони позивача залучено до участі у справі за позовом ОСОБА_1 Лиманську міську раду в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору (т. 1 а.с. 141, 146 - 147)

Відповідно до вимог ч.1 ст. 51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі (ч. 2 ст. 51 ЦПК).

Водночас суд апеляційної інстанції не має повноважень залучити вказану міську раду в якості співвідповідача або замінити неналежного відповідача.

За таких обставин суд апеляційної інстанції позбавлений можливості вирішити питання про стягнення орендної плати за користування землею за рахунок Лиманської міської ради.

Всупереч тверджень апелянта суд першої інстанції оцінив докази, що надані сторонами, за своїм внутрішнім переконанням, правильно прийняв в якості доказів копії договору оренди земельної ділянки від 22.08.2013 р., укладеного між Рубцівською сільською радою та відповідачем, рішення Краснолиманської міської ради від 17.05.2013 р. № 6/23-2348, що надав суду представник відповідача адвокат Фальченко І.В., який діяв в інтересах ОСОБА_2 , разом з відзивом на позовну заяву, підтвердивши відповідність копії письмового доказу оригіналу документу своїм підписом із зазначенням дати, відповідно до вимог ч. 5 ст. 95 ЦПК України (т.1 а.с. 67, 68 - 71, 72 - 73).

Заявлене11.09.2019 р. стороною позивача клопотання про витребування від Лиманської міської ради документів, на підставі яких було прийнято рішення № 6/23-2348 від 17.05.2013 р.: оригіналів клопотання ОСОБА_2 з доданими до нього викопіюваннями, з оригіналами інших документів, суд першої інстанції задовольнив та надіслав відповідний запит до Лиманської міської ради (т.1 а.с. 158 - 159, 163 - 164, 165, 169). У відповідь суд отримав належно завірену копію рішення Краснолиманської міської ради від 17.05.2013 р. за № 6/23-2348 «Про передачу в оренду гр. ОСОБА_2 невитребуваних земельних часток (паїв) для ведення фермерського господарства на території Рубцівської сільської ради» та довідку архівного відділу виконавчого комітету Лиманської міської ради про неможливість надання копії договору оренди земельної ділянки частки (паю), укладеного 22.08.2013 року між Рубцівською сільською радою та ОСОБА_2 , оскільки договори земельних ділянок частки (паю) до архівного відділу на зберігання не надходили (т. 1 а.с.170, 171, 172).

Твердження позивача про те, що 10.12.2019 р. вона направила до суду першої інстанції клопотання про зупинення провадження у цивільній справі у зв`язку з необхідністю оскарження рішення Краснолиманської міської ради від 17.05.2013 р. № 6/23-2348, та суд не прийняв будь-якого рішення стосовно заявленого клопотання, є помилковим. Так, ухвалою суду від 26.12.2019 р. в задоволенні вказаного клопотання судом відмовлено з наведенням відповідних мотивів (т. 1 а.с. 2 - 4).

Також безпідставними є доводи позивача ОСОБА_1 про те, що рішення суду ухвалено без присутності позивача і її представника, та в судовому рішенні не зазначено чи були вони належно повідомлені про дату, час і місце розгляду справи.

В рішенні суду наведено, що позивач та її представник в судовому засіданні виклали зміст та підстави позовних вимог, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.12.2019 р. позивач особисто отримала повідомлення про вручення поштового відправлення про дату, час і місце розгляду справи на 26.12.2019 р. (т. 1 а.с. 226), а її представник адвокат Хороша К.Г. таке повідомлення отримала 17.12.2019 р. (т. 1 а.с. 227). Однак, 10.12.2019 р. позивач ОСОБА_1 написала до суду заяву з проханням розглянути справу № 236/1163/19, призначену на 26.12.2019 р., без її участі та без участі її представника (т.1 а.с. 224). Вказана заява 16.12.2019 р. отримана судом одночасно з клопотанням про зупинення провадження у справі (т.1 а.с. 223).

Таким чином, з наведених доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 не вбачається порушень судом норм цивільного процесуального законодавства, що є підставою для скасування судового рішення і ухвалення нового.

Що ж стосується наданих позивачем нових доказів, доданих до апеляційного суду (т.2 а.с. 32 - 36, 60 - 87), то апеляційний суд не приймає їх до розгляду, оскільки за вимогами ч. 3 ст. 367 ЦПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Однак, позивач ОСОБА_1 , подавши зазначені документи до апеляційного суду в якості нових доказів, не обґрунтувала неможливості її подання до суду першої інстанції, у встановлений строк.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції слід змінити в частині мотивів відмови в позові, враховуючи редакцію цієї постанови .

Оскільки в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено, то понесені нею судові витрати з оплати судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 3 358,00 грн. їй, як позивачу, не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 26 грудня 2019 року змінити в частині мотивів відмови в позові, виклавши їх в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М.С. Будулуца

Судді: О.М.Біляєва

В.В.Папоян

Повне судове рішення складено 27 травня 2020 року.

Головуючий суддя М.С. Будулуца