ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/6861/19 Номер провадження 22-ц/814/1324/20Головуючий у 1-й інстанції Тімошенко Н. В. Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Дряниці Ю.В.,

суддів: Кривчун Т.О., Чумак О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 30 жовтня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в :

У липні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із даним позовом. Вказувало, що 17 листопада 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, згідно умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 8 000 грн. у вигляді встановлено кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. Відповідач належним чином умови договору не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість у загальному розмірі 38 681, 01 грн., яку позивач просив стягнути з ОСОБА_1 .

Заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 30 жовтня 2019 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», заборгованість в сумі 38 681, 01 грн. Вирішено питання стягнення судових витрат.

Рішення оскаржив відповідач, який в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення і ухвалити нове, яким задовольнити позов в частині стягнення з нього заборгованості за кредитним договором у розмірі 3 715, 98 грн. а у задоволенні позову в іншій частині відмовити. Вважає, що між сторонами не було погоджено умови кредитування, а тому з нього на користь банку підлягає стягненню лише заборгованість за фактичною суму кредиту.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, з підстав, передбачених п.п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 17 листопада 2010 року між сторонами укладений договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 8 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Згідно розрахунку наданого АТ КБ «Приватбанк» у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язання за кредитним договором, станом на 02 липня 2019 року, утворилась заборгованість у загальному розмірі 38 681, 01 грн., що складається із наступного: заборгованість за кредитом 16891,74 грн., заборгованість за простроченим тілом кредита 4778,78 грн., заборгованість за нарахованими відсотками 0,00 грн.; пеня за прострочене зобов`язання 14592,35 грн; пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. 100,00 грн.; штраф 500 грн.; штраф (процентна складова) 1818,14 грн.

Задовольняючи позов у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківський послуг у АТ КБ «ПриватБанк», користувався кредитним лімітом, що підтверджено випискою по карті, отже погодився з такими умовами, розміром процентів за користування кредитом та штрафними санкціями.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками місцевого суду.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 17 листопада 2010 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору.

Разом з тим, Умови і Правила надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується до тих умов, з якими він безпосередньо ознайомлений.

Роздруківка із сайту позивача не може виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Зазначений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти за тілом кредиту у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, то кредитор має право вимагати виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Згідно розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за договором б/н від 17 листопада 2010 року, станом на 02 липня 2019 року, заборгованість за тілом кредиту складала 16 891, 74 грн.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, відповідач вказав, що ним після 02 липня 2019 року було проведено ряд добровільних платежів, які вважає необхідно віднести в рахунок погашення боргу за тілом кредиту.

Як вбачається з виписки по рахунку ОСОБА_1 , останнім було здійснено погашення заборгованості у наступних розмірах: 27.07.2019 року 2 000 грн.,07.08.2019 року 500 грн., 17.08.2019 року 6 000 грн.

Також на карту було здійснено грошові перекази у розмірі: 23.09.2019 року 2 379, 18 грн., 21.10.2019 року 3 117, 12 грн., 21 листопада 2019 року 2 408, 24 грн.

Частина статті 264 ЦПК України визначає, що при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Згідно до положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Так, позивач звернувся до суду з даним позовом у межах визначених ним позовних вимог, тобто заборгованості за кредитним договором, що існувала станом на 02 липня 2019 року, яка складала 38 681, 01 грн., з них: за тілом кредиту 16 891, 74.

За таких обставин, апеляційний суд не може відрахувати із заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» грошові кошти, які сплачувались боржником у добровільному порядку у період часу, що виходить за межі заявлених позивачем вимог, тобто після 02 липня 2019 року.

Разом з тим, беручи до уваги, що підписана відповідачем анкета-заява не містить умов щодо порядку та строку повернення кредитних коштів, розміру та порядку оплати процентів за користування кредитним коштами, відповідальності позичальника за несвоєчасне виконання зобов`язань, то вказана обставина є підставою для відмови у стягненні нарахованої Банком простроченої заборгованості, яка за своєю правовою природою є пенею, та штрафами.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості, що існувала станом на 02 липня 2019 року, вбачається, що за рахунок сплачених відповідачем грошових коштів, Банком, зокрема, було віднесено 1 550 грн. в рахунок погашення заборгованості по пені (штрафам), комісії.

Однак, вбачаючи, що колегія суддів, прийшла висновку про необґрунтованість нарахування заборгованості в частині пені (штрафів), комісії, то сплачені грошові кошти у розмірі 1 550 грн. підлягають віднесенню в рахунок погашення заборгованості по тілу кредиту, що в загальному об`ємі, станом на 02 липня 2019 року, становить 15 341, 74 грн. (16 891, 74 грн. 1 550 грн.).

За таких обставин, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приходить висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування судового рішення і ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, оскільки позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» підлягають задоволенню частково, то розмір сплаченого ним судового збору при зверненні до суду з цим позовом підлягає стягненню з відповідача на його користь пропорційно задоволеним вимогам, а саме в розмірі 762, 87 грн. (розмір заявлених вимог 38 681,01 грн. (100 %), розмір вимог, що підлягають задоволенню - 15 341, 74 грн. (39, 68%), розмір судового збору, що підлягав сплаті при звернення до суду з цим позовом 1 921 грн. (1 921 х 39,68 % : 100 % = 762, 87).

Враховуючи, що апеляційна скарга також задоволена частково, то розмір сплаченого ним судового збору при зверненні до суду з цим позовом підлягає стягненню з позивача на користь відповідача пропорційно задоволеним вимогам, а саме в розмірі 1 738, 70 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч. 1 п. 2, 376 ч. 1 п. 3, 4, 381, 384 ЦПК України, апеляційній суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 30 жовтня 2019 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість по тілу кредиту за кредитним договором б/н від 17 листопада 2010 року, що існувала станом на 02 липня 2019 року, у розмірі 15 341, 74 грн. (п`ятнадцять тисяч триста сорок одна гривня 74 копійки).

У задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» 762, 87 грн. (сімсот шістдесят дві гривні 87 копійок) судового збору за подачу позову.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 1 738, 70 грн. (одна тисяча сімсот тридцять вісім гривень 70 коп.) судового збору за подачу апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач Ю. В. Дряниця

Судді: Т. О. Кривчун

О. В. Чумак