Номер провадження: 22-ц/813/2974/20
Номер справи місцевого суду: 2-38-2009
Головуючий у першій інстанції Бучацька А. І.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.04.2020 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П.

за участю секретаря: Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу державного виконавця Саратського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Долгорук Анни Олегівни у справі за поданням державного виконавця Саратського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Долгорук Анни Олегівни (заінтересовані особи: стягувач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 , боржник ОСОБА_3 ) про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, на ухвалу Саратського районного суду Одеської області, постановлену під головуванням судді Бучацької А.І. 13 травня 2019 року у смт. Сарата Одеської області, -

встановила:

У вересні 2008 року ОСОБА_1 звернувся до Саратського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_3 про стягнення залогу у сумі 124 055,00 грн. (т. 1 а.с. 4-5).

Рішенням Саратського районного суду Одеської області від 24 квітня 2009 року позов було задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 115 500,00 грн., сплачене держмито у сумі 1 155,00 грн.; 1 000,00 грн. за ІТЗ, всього 117 685,00 грн. В іншій частині позову відмовлено (т. 1 а.с. 100-102).

Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 22 червня 2015 року видано ОСОБА_1 дублікат виконавчого листа по справі № 2-38-2009 року на підставі рішення Саратського районного суду Одеської області від 24 квітня 2009 року, та поновлено пропущений строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання (т. 1 а.с. 186-187).

У жовтні 2018 року державний виконавець Саратського районного ВДВС ГТУЮ в Одеській області Долгорук А.О. звернулася із поданням про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, в якому, з урахуванням уточнених вимог, просила: звернути стягнення на майно боржника ОСОБА_3 , а саме: кв. 9 , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , яке не зареєстроване у встановленому законом порядку, для подальшого виконання виконавчого листа за № 2-38-2009 від 18 серпня 2015 року, виданого Саратським районним судом Одеської області, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 борг у загальній сумі 117 685,00 гривень (т. 1 а.с. 195-197).

В обґрунтування подання посилався на те, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області знаходиться зазначений виконавчий лист за № 2-38-2009 від 18 серпня 2015 року.

Між боржником ОСОБА_3 та стягувачем ОСОБА_1 виникла домовленість про купівлю-продаж кв. АДРЕСА_4 , яка належала бабі ОСОБА_3 - ОСОБА_5 .

20 листопада 2008 року Саратським районним судом був накладений арешт на зазначену квартиру. Боржник ОСОБА_3 у встановленому порядку звернулась до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але до теперішнього часу свідоцтво про право власності не отримала і в майбутньому намір на отримання спадщини не має. Станом на 12 вересня 2018 року квартира знаходиться під арештом і боржник ОСОБА_3 не бажає отримати свідоцтво у нотаріуса.

Від представника стягувача ОСОБА_1 надійшла заява, в якій він просить державного виконавця звернутися до суду з поданням про звернення стягнення на майно, яке належить боржнику на праві власності, але не зареєстроване у встановленому законом порядку.

Провести оцінку вартості квартири неможливо у зв`язку з тим, що у державного виконавця немає повноважень проникнути у квартиру через те, що на неї був накладений арешт.

04 березня 2019 року державним виконавцем було зроблено запити про наявність відкритих рахунків. Згідно відповіді № НОМЕР_1 , у ОСОБА_3 рахунки відсутні.

04 березня 2019 року державним виконавцем було надано запит до Саратської державної нотаріальної контори щодо надання інформації про прийняття боржником спадщини. 05 березня 2019 року надійшла відповідь про відмову у наданні інформації.

Відповідно до запиту від 10 березня 2019 року, у боржника рухоме майно відсутнє.

Відповідно до відповіді на запит від 12 березня 2019 року до Саратської РДА, боржник не отримує жодних видів допомог.

Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 13 травня 2019 року у задоволенні подання державного виконавця Саратського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Долгорук А.О. було відмовлено (т. 2 а.с. 69-70).

В апеляційній скарзі державний виконавець Саратського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Долгорук А.О. просить ухвалу суду скасувати, та ухвалити нову, якою у подання задовольнити, посилаючись на порушення судом норм процесуального права. Так, на думку державного виконавця, судом не прийнято до уваги обставини, при яких виникла заборгованість ОСОБА_3 перед ОСОБА_1 ; у боржника відсутнє рухоме майно, вона не отримує жодних видів допомоги; ОСОБА_3 звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте протягом тривалого часу не отримала Свідоцтво про право на спадщину, що унеможливлює виконання рішення суду (т. 2 а.с. 73-74).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга державного виконавця Саратського районного ВДВС ГТУЮ в Одеській області Долгорук А.О. не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Частинами 1- 4 ст.12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Як вбачається з матеріалів справи, 10 липня 2018 року Державним виконавцем Саратського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції В Одеській області Долгорук А.О. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 56741102 про примусове виконання виконавчого листа № 2-38-2009 від 18 серпня 2015 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошової суми у розмірі 117685 гр ивень (т. 2 а.с. 16).

За змістом ч.1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», копія постанови про відкриття виконавчого провадження надсилається сторонам виконавчого провадження рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

У виконавчому листі зазначено адресу боржника ОСОБА_3 - АДРЕСА_5 . Державним виконавцем 06 грудня 2018 року за зазначеною адресою було надіслано боржнику постанову про відкриття виконавчого провадження. Проте, конверт повернувся з відміткою: "за закінченням терміну зберігання", тобто матеріали виконавчого провадження не містять доказів того, що боржнику вручено постанову про відкриття виконавчого провадження (т. 2 а.с. 18).

Крім того, з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_3 , сформованої 13 липня 2018 року вбачається, що ОСОБА_3 є власником: двокімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_5 , та двокімнатної квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_6 (т. 2 а.с. 26-27).

Згідно відповіді Саратського об`єднаного управління Пенсійного фонду України від 04 березня 2019 року, ОСОБА_3 не знаходиться на обліку (т. 2 а.с. 24).

Відповідно відповіді на запит до Державної фіскальної служби України, ОСОБА_3 на обліку не перебуває (т. 2 а.с. 25).

З відповіді на запит № 1049/4 від 12 березня 2019 року Управління соціального захисту населення Саратської РДА повідомило, що ОСОБА_3 не перебуває на обліку в управлінні та не отримає жодних видів допомог (т. 2 а.с. 22).

Згідно інформації МВС України, по фізичній особі ОСОБА_3 інформація про зареєстровані авто відсутня (т. 2 а.с. 19).

Порядок звернення стягнення на майно боржника визначений Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією?України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно частини першої статті 5 Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються?Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Статтею 10 Закону встановлено, що заходами примусового?виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини першої, другої статті 18 Закону, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини першої статті 26 Закону встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону , за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною першою статті 48 Закону встановлено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Згідно частини третьої, четвертої статті 50 Закону у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.

Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам.

У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Відповідно до частини десятої статті 440 ЦПК України питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Державний виконавець у своєму поданні просить звернути стягнення на майно ОСОБА_3 , а саме: квартиру № 9, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , яке не зареєстроване у встановленому законом порядку за боржником.

Отже, як вірно вказано у судовому рішенні, державному виконавцю необхідно було довести той факт, що у боржника недостатньо грошових коштів або рухомого майна, за рахунок яких можна задовольнити вимоги стягувача, а також навести докази, які підтверджують, що боржник фактично є володільцем майна.

Державним виконавцем в поданні не зазначено і не надано до суду жодного письмового доказу на підтвердження того факту, що ОСОБА_3 має недостатньо грошових коштів або рухомого майна, за рахунок яких можна задовольнити вимоги стягувача.

Більш того, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_3 , сформованої 13 липня 2018 року, остання є власником нерухомого майна, яке зареєстроване за нею: двокімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_5 , та двокімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_6 (т.2 а.с. 26-27).

З копії спадкової прави щодо майна ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається, що 06 лютого 2008 року ОСОБА_3 звернулась з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 . З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру(спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 не видавались (т. 2 а.с. 47-58).

Отже, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність правові підстави для задоволення подання державного виконавця про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку.

При розгляді даної справи, судом апеляційної інстанції було направлено на адресу начальника Саратського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області лист, у якому було запропоновано пояснити, які ускладнення або перешкоди виникли у державного виконавця Саратського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Долгорук А.О. для звернення стягнення на наступне нерухоме майно, належне ОСОБА_3 : двокімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_5 , та двокімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_6 , на виконання виконавчого листа за № 2-38-2009 від 18 серпня 2015 року.

Однак, відповіді на вказаний лист Одеським апеляційним судом не отримано.

Частиною 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч.2 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець, зокрема, зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги державного виконавця Саратського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Долгорук А.О. про те, що судом не прийнято до уваги обставини, при яких виникла заборгованість ОСОБА_3 перед ОСОБА_1 ; у боржника відсутнє рухоме майно, вона не отримує жодних видів допомоги; ОСОБА_3 звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте протягом тривалого часу не отримала Свідоцтво про право на спадщину, що унеможливлює виконання рішення суду..

Колегія суддів зауважує, що вказане у апеляційній скарзі не має правового значення для вирішення даної справи, оскільки державним виконавцем не спростовано висновок суду першої інстанції щодо відсутності у апелянта перешкод для звернення стягнення на наступне нерухоме майно, зареєстроване в установленому законом порядку за боржником ОСОБА_3 , а саме: квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_5 , та квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_6 , - на виконання виконавчого листа за № 2-38-2009 від 18 серпня 2015 року.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Ухвалу Саратського районного суду Одеської області від 13 травня 2019 року постановлено з додержанням норм процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу державного виконавця Саратського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Долгорук Анни Олегівни - залишити без задоволення.

Ухвалу Саратського районного суду Одеської області від 13 травня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складений 08 травня 2020 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе