Дата документу 26.05.2020 Справа № 337/2552/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №337/2552/19 Головуючий у 1 інстанції: Бредун Д.С.
Провадження № 22-ц/807/1837/20 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Крилової О.В.,

Кухаря С.В.,

при секретарі: Бєловій А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 27 лютого 2020 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,-

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2019 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

В обґрунтування своїх вимог зазначала, що 24 квітня 2004 року між нею та відповідачем укладено шлюб, від якого народилась донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач зазначала, що донька проживає з нею, а ОСОБА_1 ухиляється від покладеного на нього обов`язку утримувати свою дитину.

На підставі наведеного, ОСОБА_2 просила суд стягнути на її користь з ОСОБА_1 кошти на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ј частки від усіх доходів, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 27 лютого 2020 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20 червня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття - ІНФОРМАЦІЯ_2 . В частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць рішення допущено до негайного виконання. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 27 лютого 2020 року, та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що суд першої інстанції всупереч положенням ч. 3 ст. 181 СК України, задовольнив позовні вимоги про стягнення аліментів на користь ОСОБА_2 , встановивши при цьому, що донька проживає з бабусею ОСОБА_3 (його матір`ю). Витрати по сплаті комунальних послуг у будинку, де живе донька, несе він. Скаржник також зазначає, що завжди залишає своїй матері кишенькові кошти для доньки, приблизно по 20 грн. на день. Суд не взяв до уваги його пояснення, порушивши приписи п. 3 ч. 2 ст. 76 ЦПК України. Між тим, він також надавав кошти на лікування доньки, на підтвердження чого надає копії платіжного доручення про перерахування на платіжну картку позивача грошових коштів у загальному розмірі 10200 грн.

Скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, ОСОБА_2 надала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити у її задоволенні, а рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 27 лютого 2020 року залишити без змін, з тих підстав, що висновки суду є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи.

Від третьої особи, ОСОБА_3 надійшла заява про розгляд справи без її участі. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить задовольнити.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу,перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вищенаведених вимог при ухваленні рішення, суд першої інстанції дотримався.

Так, встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі з 24 квітня 2004 року по 03 листопада 2011 року (а.с.4).

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , актовий запис №787, ІНФОРМАЦІЯ_1 у вказаному шлюбі народилася ОСОБА_5 (а.с.3).

Дитина зареєстрована разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.2).

З акту про фактичне проживання від 01 вересня 2019 року вбачається, що неповнолітня ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає з матір`ю ОСОБА_2 в квартирі за адресою АДРЕСА_1 знаходяться особисті речі неповнолітньої (а.с. 48-49).

З листа КНП «Запорізький центр первинної медико-санітарної допомоги № 5» вбачається, що ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 за вищенаведеною адресою спостерігається фахівцями КПН «ЗЦПМСД № 5» з народження. 26 липня 2019 року на дитину укладено Декларацію про вільний вибір лікаря з педіатром КПН «ЗЦПМСД № 5» (а.с. 45-46).

Разом з тим, з довідки виконавчого комітету Михайлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області вбачається, що ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає з бабусею ОСОБА_3 без реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 21).

З довідки амбулаторії загальної практики сімейної медицини с. Михайлівка, вбачається, що дитина з серпня 2014 року перебувала під наглядом в АЗПСМ с. Михайлівка (а.с. 19).

З довідки від 16 липня 2019 року вбачається, що неповнолітня ОСОБА_5 навчається в 9 класі Михайлівського НВК ім.О.Т.Слободчикова (а.с.20).

Відповідач по справі проживає окремо від доньки та ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 52).

Таким чином, встановлено та визнається учасникам справи, що дитина у вільний від навчання час, вихідні, канікули, свята - проживає з матір`ю у м. Запоріжжя, в інший період - з бабусею у с. Михайлівка.

Судом першої інстанції в присутності представника Служби (управління) у справах дітей ЗМР Романенко О.О. в якості свідка була допитана неповнолітня ОСОБА_5 . З пояснень якої встановлено, що вона навчається в 9 класі, у будні проживає разом бабусею ОСОБА_3 , а у вихідні, свята та канікули - разом з матір`ю ОСОБА_2 . Не далеко від бабусі з новою родиною проживає її батько ОСОБА_1 . З бабусею батько спілкуються, а з нею десь раз на тиждень, хоча іноді буває - і кожен день. Батько грошей раніше давав не багато, а з літа минулого року практично перестав. Останній раз дав гроші на Новий рік. Увесь одяг, усі необхідні речі та медикаменти купує мама. Відпочивати на море також їздила з мамою. Також мати постійно перераховує їй гроші на банківську карту, з яких вона здійснює дрібні побутові витрати. Крім того, кожні вихідні вони з матір`ю їдуть до магазину, де вона обирає собі продукти харчування на тиждень, що також оплачує мати. Частину їжі, крім того, готує бабуся.

В матеріалах справи також вбачається, що ОСОБА_2 несе витрати за медичні послуги ОСОБА_5 (а.с.38-42, 79, 80), купує їй одяг (а.с.43-44), несе інші витрати по утриманню дитини (а.с.75, 80, 85-88).

До апеляційної скарги ОСОБА_1 долучив копії платіжних доручень, з яких вбачається, що ним було переведено грошові кошти на загальну суму 10200 грн. на рахунок ОСОБА_2 . Призначення платежів не зазначені (а.с. 160-162).

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що неповнолітня ОСОБА_5 перебуває на основному утриманні від матері.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Виходячи із положень ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ст.ст.180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

Частиною 1 ст.189 цього Кодексу батькам надано право укласти договір про сплату аліментів на дитину, умови якого (про розмір аліментів, строки їх виплати тощо) не повинні порушувати її права. При цьому розмір аліментів сторони визначають за домовленістю між собою, але за жодних обставин він не може бути меншим від передбаченого у ч.2 ст.182 СК України.

В пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч.3 ст.181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст.183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст.184 СК) і виплачуються щомісячно.

Статтею 187 СК України передбачено один із способів добровільного виконання батьками свого обов`язку утримувати дитину, це відрахування аліментів за ініціативою платника. У цьому випадку платникові надано право самому визначати розмір аліментів, а також строк, протягом якого має проводитися відрахування аліментів з його заробітної плати, пенсії чи стипендії.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач не надав суду належних доказів про те, що він приймає достатню участь в утриманні дитини, в судовому порядку місце проживання дитини не визначено, батько проживає окремо від дитини, а сама позивач належним чином скористалася своїм правом заявивши вимоги про стягнення аліментів та відмова в цьому праві за таких обставин не допускається.

За таких обставин, виходячи із обов`язку батьків утримувати дитину до її повноліття, передбаченого статтею 180 СК України, оскільки між батьками не досягнуто домовленості щодо виконання обов`язку утримувати дитину, позивачем реалізовано право на звернення до суду з відповідним позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, який підлягає задоволенню.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргуОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 27 лютого 2020 року у цій справі - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 28 травня 2020 року.

Головуючий

Судді: