Справа № 304/530/20 Провадження № 4-с/304/1/2020
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2020 року м. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого-судді Чепурнова В.О.,

з участю секретаря судового засідання Гавій Л.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Ракущинця Андрія Андрашовича на дії приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Ярошевського Дмитра Андрійовича та постанову про накладення арешту на грошові кошти боржника, -

В С Т А Н О В И В:

адвокат Ракущинець А.А. звернувся до суду в інтересах ОСОБА_1 зі скаргою, в якій просив визнати дії приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Ярошевського Дмитра Андрійовича в частині накладення арешту на банківський рахунок в АТ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 неправомірним, визнати постанову приватного виконавця виконавчого округу Закарпатського округу Ярошевського Д.А. про накладення арешту на вказаний банківський рахунок ОСОБА_1 неправомірною, визнати відмову приватного виконавця у знятті арешту з банківського рахунку неправомірною, а також зобов`язати приватного виконавця усунути порушення Закону та зняти арешт із зазначеного банківського рахунку в АТ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 для отримання соціальної допомоги на дітей.

У судове засіданні представник скаржника ОСОБА_2 не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи у його відсутності та підтримання скарги у повному обсязі.

Приватний виконавець Ярошевський Д.А. у судове засідання також не з`явився, подав заяву, в якій просив провести розгляд скарги без його участі та відмовити у задоволенні такої.

Згідно з ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка скаржника, боржника та виконавця, бездіяльність якого оскаржується, не є перешкодою розгляду скарги.

Дослідивши клопотання сторін, вивчивши матеріали скарги, суд приходить до такого висновку.

Згідно ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Так, ст. 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ч. 1 ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Встановлено, що в межах виконавчого провадження № 61368452 при примусовому виконанні виконавчого листа по справі № 304/1526/13-ц, виданого 27 січня 2020 року Перечинським районним судом Закарпатської області у справі за позовом ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у сумі 138 172,31 грн, приватним виконавцем виконавчого округу Закарпатської області Ярошевським Д.А. 12 березня 2020 року винесено постанову про арешт коштів боржника ОСОБА_1 , якою з метою забезпечення примусового виконання рішення суду накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, що разом становить 153 180,08 грн (а. с. 5-6).

Також встановлено, що у задоволенні заяви скаржника ОСОБА_1 про зняття арешту з рахунків від 14 квітня 2020 року, приватним виконавцем Ярошевським Д.А. було відмовлено (а. с. 7-8).

Відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

В силу положень ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» метою накладення арешту є забезпечення реального виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Пунктом 8 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 визначено, що на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт, про що виноситься постанова виконавця. У постанові зазначається сума коштів, яка підлягає арешту, з урахуванням вимог за виконавчим документом, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця та вказуються реквізити рахунку, на якому знаходяться кошти, що підлягають арешту, або зазначається, що арешт поширюється на кошти на всіх рахунках боржника, у тому числі тих, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів.

Згідно зі ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», яка регулює питання особливості звернення стягнення на кошти та майно боржника юридичної особи, фізичної особи-підприємця, виконавець звертає стягнення на кошти боржника юридичної особи, що перебувають у касах або інших сховищах боржника юридичної особи, у банках або інших фінансових установах, у порядку, встановленому цим Законом. Інформацію про наявні у боржника рахунки виконавець отримує в органах доходів і зборів, інших державних органах, на підприємствах, в установах та організаціях, які зобов`язані надати йому інформацію невідкладно, але не пізніше ніж у триденний строк, а також за повідомленнями стягувача.

Виконавець може звернути стягнення на кошти боржника-юридичної особи, розміщені на його рахунках і на рахунках, відкритих боржником-юридичною особою через свої філії, представництва та інші відокремлені підрозділи.

Не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Тобто, фінансова установа після отримання постанови приватного виконавця про арешт коштів, які знаходяться на рахунках, що належать боржнику ОСОБА_1 , повинен був повідомити, що рахунки, на які накладено арешт, є рахунками зі спеціальним режимом призначення, на які законом заборонено накладення арешту і повернути зазначену постанову в тій частині, без виконання.

Однак, таких повідомлень приватному виконавцю не надходило, матеріали справи таких не містять.

Враховуючи вищезазначене, приватний виконавець в межах наданих йому повноважень правомірно наклав арешт на кошти боржника. При цьому банк, в якому арештовано кошти боржника, відповідно до ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», не повідомив виконавця про цільове призначення рахунку та не повернув постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Тому вимоги щодо визнання протиправними дій приватного виконавця задоволенню не підлягають.

Разом з тим, при вирішенні вимоги щодо зобов`язання приватного виконавця зняти арешт з банківського рахунку боржника в АТ «ПриватБанк», суд приходить до такого висновку.

Статтею 43 Конституції України гарантовано, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі-підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Частинами 2 та 3 статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків; за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків.

Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

У той же час, відповідно до ч. 2 ст. 10 Конвенції про захист заробітної плати від 01 липня 1949 року № 95, ратифікованої Україною 04 серпня 1961 року, заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї.

Судом встановлено, що банківський рахунок ОСОБА_1 в АТ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 використовується для зарахування соціальних виплат (а. с. 9).

Арешт банківського рахунку, куди зараховуються кошти на утримання дитини, перешкоджає ОСОБА_1 користуватись такими коштами, а відтак позбавляє останню засобів до існування.

За змістом ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Згідно з ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» арешт з майна (коштів) може бути знятий за рішенням суду.

За таких обставин суд вважає доведеним, що інтереси та права боржника були порушені, оскільки в ході виконавчого провадження фактично накладено арешт на кошти, які надходять на користь боржника у вигляді соціальних виплат, без відповідних на те правових підстав.

Таким чином, в цій частині скарга підлягає до задоволення, а постанова приватного виконавця про арешт коштів боржника від 12 березня 2020 року у ВП № 61368452 в частині накладення арешту на грошові кошти, що надходять на рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_1 відкритий в АТ «ПриватБанк» скасуванню.

В той же час скарга в частині визнання дій приватного виконавця Ярошевського Д.А. в частині накладення арешту на зазначений банківський рахунок, визнання постанови про арешт майна боржника від 12 березня 2020 року та відмови у знятті арешту з банківського рахунку неправомірними та зобов`язання виконавця зняти арешт з такого до задоволення не підлягають, оскільки виконавець вчиняв дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження» для виконання рішення суду, а суд у свою чергу не вправі вирішувати питання про зняття арештів з рахунків.

Враховуючи наведене суд приходить до висновку, що вимоги скарги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 258 260, 261, 263, 431 ч. 1, 447-450 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

скаргу задовольнити частково.

Постанову приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Ярошевського Дмитра Андрійовича про арешт коштів боржника від 12 березня 2020 року у ВП № 61368452 в частині накладення арешту на банківський рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в АТ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 для отримання соціальних виплат скасувати.

У задоволенні решти вимог скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Закарпатського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали, але не пізніше закінчення строку карантину. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Головуючий: Чепурнов В. О.