Справа № 161/8620/19
Провадження № 2/161/421/20
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2020 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі:

головуючого - судді Пахолюка А.М.

при секретарі - Будько І.Ю.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

відповідача - ОСОБА_3 ,

представника відповідача - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на спадкове майно,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на спадкове майно.

Свої вимоги, враховуючи відповідь на відзив, обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько - ОСОБА_5 . Після його смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, а саме, житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Вважаючи себе єдиним спадкоємцем після смерті батька та фактично проживаючи разом з ним, прийняв спадщину на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України, а тому не поспішав із візитом до нотаріуса за юридичним оформленням права власності на спадкове майно.

Однак, як йому стало відомо, після смерті його батька ОСОБА_5 спірне спадкове майно прийняв брат спадкодавця ОСОБА_3 та отримав свідоцтво про право власності на спадщину, а саме житловий будинок по АДРЕСА_1 .

Зазначає, що відповідач отримав свідоцтво про право на спадщину незаконно, оскільки, він як спадкоємець першої черги, постійно проживаючи на момент смерті з спадкодавцем, прийняв спадкове майно.

На підставі наведеного просить суд, визнати свідоцтво про право на спадщину, видане державним нотаріусом Першої Луцької державної нотаріальної контори 03 серпня 2017 року ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_5 недійсним, визнати за ним, право власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

У відзиві на позовну заяву, запереченнях на відповідь на відзив, представник відповідача, позовні вимоги вважає такими, що не підлягають до задоволення, оскільки доводи викладені у позовній заяві не відповідають дійсності. Зокрема, вказує, що на момент смерті спадкодавця ОСОБА_5 в спірному будинку проживали його мати, яка на даний час померла, та відповідач. Позивач з 2015 року за адресою: АДРЕСА_1 не зареєстрований та не проживає. Доказом того, що на момент смерті спадкодавця проживав лише відповідач, являються квитанції на оплату комунальних послуг, електроенергії та опалення та оскільки, позивач, у встановлений законом строк, не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, ОСОБА_3 прийняв спадщину відповідно до вимог ЦК України. Просить відмовити в задоволенні позову.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав з підстав в ньому викладених. Просив суд позов задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, надав пояснення аналогічні до викладених у позовній заяві, відповіді на відзив. Просив суд позов задовольнити. Крім того, суду пояснив, що позивач після смерті батька деякий час проживав за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується наявністю його особистих речей за даною адресою, а тому прийняв спадщину шляхом спільного проживання з спадкодавцем.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали з підстав наведених у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив, просили відмовити в задоволенні позову. Крім того, представник відповідача, суду пояснив, що позивач обрав невірний спосіб захисту порушеного права, оскільки, у відмові у прийнятті заяви на прийняття спадщини, нотаріус вказала на пропуск строків та можливість встановлення додаткового строку на прийняття спадщини, а не визнання права власності на спадкове майно.

Заслухавши учасників справи, показання свідків, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до статей 1216, 1217, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом частини першої статті 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку визначеного ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст.ст. 1269, 1270 ЦК України).

Відповідно до статті 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер - ОСОБА_6 (а.с. 47).

ОСОБА_6 належав житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 65-69).

Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина на зазначене майно.

Спадкоємець за заповітом ОСОБА_5 , прийняв спадщину після смерті ОСОБА_6 , оскільки на момент відкриття спадщини фактично проживав зі спадкодавцем (а.с. 64).

Таким чином, ОСОБА_5 як спадкоємцю ОСОБА_6 належить вищезазначене спадкове майно.

Судом також встановлено, що ОСОБА_5 за життя не оформив спадкові права на спадкове майно після смерті батька ОСОБА_6 та ІНФОРМАЦІЯ_1 помер (а.с. 46).

Після його смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, а саме на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Із матеріалів справи вбачається, що спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_5 , був його син ОСОБА_1 , який в установлений законом строк не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Відтак, спадщину після смерті ОСОБА_5 прийняв його рідний брат ОСОБА_3 , якому було видано свідоцтво про право на спадщину за законом (а.с. 100).

В обґрунтування позовних вимог, позивач та його представник посилалися на те, що ОСОБА_1 , постійно проживаючи на день відкриття спадщини разом з спадкодавцем, прийняв її в силу вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки, не заявив про відмову від неї.

Однак, такі доводи позивача суд вважає безпідставними, оскільки, в судовому засіданні не доведено факт постійного проживання позивача разом з спадкодавцем на день відкриття спадщини.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , що є сусідами відповідача по АДРЕСА_1, показали, що позивач періодично приїжджав до батька, однак, на момент смерті останнього та по даний час не проживав за спірною адресою.

Свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , надаючи показання суду, взагалі не змогли чітко вказати де саме проживав позивач на день смерті батька.

Зокрема, свідок ОСОБА_9 суду показав, що позивач разом із своєю дружиною після одруження проживали окремо, а у помешкання батька ОСОБА_1 мав намір переїхати уже після його смерті.

Свідок ОСОБА_10 (дядько позивача) зазначив, що позивач разом із дружиною з 2015 року тимчасово проживали у нього у АДРЕСА_3 , а періодично ночували у батька у будинку по АДРЕСА_1 . Однак, суд критично оцінює зазначені показання та не бере їх до уваги, як суперечливі, оскільки, в подальшому надаючи пояснення, цей же свідок зазначив, що позивач проживав з дружиною на квартирі окремо.

Свідок ОСОБА_11 , зазначив, що йому, зі слів позивача, відомо що останній проживав у будинку батька і там знаходяться його особисті речі. Однак, такі показання не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки, вони ґрунтуються лише на повідомленнях позивача, як зацікавленої сторони у справі.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, позивач з 10.03.2006 року по даний час, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , тобто за місцем проживання свого дядька ОСОБА_10 , фактичним місцем проживання позивача є: АДРЕСА_4 (а.с. 2, 85).

При цьому, суд також критично оцінює повідомлення Луцького відділу поліції ГУНП у Волинській області за зверненнями ОСОБА_1 від 31.08.2018 року, ОСОБА_3 від 13.11.2019 року, щодо підтвердження факту проживання/не проживання позивача разом з батьком ОСОБА_5 за період часу з липня 2015 року по день смерті ОСОБА_5 . Зокрема, ці документи надають взаємовиключні відомості щодо встановлення даного факту та не містять будь-яких посилань на докази, на основі яких встановлена така інформація (а.с. 11, 128).

Відтак, судом не здобуто належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 проживав за адресою: АДРЕСА_1 на момент смерті свого батька.

Таким чином суд вважає, що позивачем не доведено факт постійного проживання позивача зі спадкодавцем на день відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 , а тому ОСОБА_1 не вважається таким, що прийняв спадщину в силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України та пропустив, встановлений ст. 1270 ЦК України, шестимісячний строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Із матеріалів справи вбачається, що у встановлений для спадкоємців другої черги строк, відповідач ОСОБА_3 звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті брата ОСОБА_5 та подав всі необхідні документи, у зв`язку із чим йому 03.08.2017 року, було видано свідоцтво про право на спадщину за законом № 3-1378, що підтверджується матеріалами спадкової справи (а.с. 44-102).

Судом не здобуто доказів того, що спірне свідоцтво на право на спадщину за законом, видане відповідачу з порушенням вимог ЦК України, а тому суд не вбачає підстав для визнання його недійсним.

Разом з тим, із відповіді Першої Луцької державної нотаріальної контори від 08.04.2019 року № 910/02-14, на звернення ОСОБА_1 вбачається, що останньому відмовлено у прийнятті заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , та запропоновано звернутися до суду для визначення додаткового строку для прийняття спадщини (а.с. 10).

Однак, відомостей про визначення судом позивачу додаткового строку для прийняття спадщини в матеріалах справи немає та не здобуто під час розгляду даної справи.

Враховуючи наведені обставини, а також ту обставину, що позивач не довід факт прийняття ним спадщини на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки, не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, право позивача не може бути захищене у спосіб, який він просить, а тому, суд приходить до висновку, що в задоволені позову слід відмовити за безпідставністю вимог.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 27, 77, 81, 263-265, 354 ЦПК України, на підставі ст.ст. 15, 16, 1216, 1218, 1261, 1268, 1270, 1272, 1301 ЦК України суд, -

в и р і ш и в :

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на спадкове майно.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п.15.5) п. 1 Розділу ХШ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_4 .

Відповідач - ОСОБА_3 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

Повне судове рішення складено 10 липня 2020 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду А.М. Пахолюк