02.03.2020 Єдиний унікальний номер 205/8694/19
Єдиний унікальний номер 205/8694/19
Провадження № 2/205/413/20
02 березня 2020 року м. Дніпро
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Приходченко О.С.
при секретарі Король Т.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Датан групп» про стягнення боргу та відшкодування моральної шкоди,
ОСОБА_1 04 жовтня 2019 року поштою направив до суду позов до відповідачів ОСОБА_2 та ТОВ «Датан групп» стягнення боргу, який надійшов до суду 07 жовтня 2019 року.
Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 жовтня 2019 року позовну заяву було залишено без руху та запропоновано позивачеві усунути недоліки з дотриманням вимог ч. 4 ст. 177 ЦПК України, з метою усунення яких позивачем 28 жовтня 2019 року засобами поштового зв`язку було направлено квитанцію про сплату судового збору, яка надійшла до суду 05 листопада 2019 року.
Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2019 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 березня 2020 року у задоволенні клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції ОСОБА_1 відмовлено.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 березня 2020 року було постановлено ухвалу про розгляд справи в заочному порядку.
Позивач у своєму позові посилався на те, що 10 серпня 2018 року між ним та ТОВ «Датан групп» в особі директора Ватковського М.О. було укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач надав ТОВ «Датан групп» грошові кошти у розмірі 2 000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складає 48 238 гривень 00 коп., строком на один рік. 22 вересня 2018 року між ОСОБА_1 і ТОВ «Датан групп» в особі директора Ватковського М.О. було укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач надав ТОВ «Датан групп» грошові кошти у розмірі 13 000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 313 547 гривень 00 коп., строком на один рік. Свої зобов`язання щодо надання грошових коштів позивач виконав у повному обсязі, а відповідачами взяті на себе зобов`язання щодо повернення суми боргу виконано не було, не повернуто ними грошові кошти і до теперішнього часу. Також зазначив, що такими діями йому завдано моральної шкоди, розмір якої він оцінює у 10 000 гривень. Позивач у своєму позові просив суд стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість за договором позики від 10 серпня 2018 року у розмірі 48 238 гривень, заборгованість за договором позики від 22 вересня 2018 року у розмірі 313 547 гривень, моральну шкоду у розмірі 10 000 гривень, а також судові витрати по справі. Представник позивача у своїй заяві до суду просив справу розглянути за його відсутності, ухваливши рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про час та дату судового засідання повідомлявся в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 130 ЦПК України, відзив на позов не надав. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідача. Будь-які заяви чи клопотання від відповідача до суду не надходили.
Відповідач ТОВ «Датан групп» свого представника у судове засідання не направив, про час та дату судового засідання повідомлявся в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 130 ЦПК України, причини не неявки свого представника суду не повідомив, відзив на позов не надав. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідача. Будь-які заяви чи клопотання від відповідача до суду не надходили.
Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню за наступних підстав.
Судом встановлено, що відповідно договору позики грошових коштів від 09 серпня 2018 року ТОВ «Датан групп» в особі директора Ватковського М.О. отримало у борг від ОСОБА_1 2 000 доларів США строком на один календарний рік і зобов`язалося їх повернути (а.с. 11). Розписка була написана власноруч відповідачем ОСОБА_2 10 серпня 2018 року про отримання грошових коштів у розмірі 2 000 доларів США (а.с. 12).
Згідно з договором позики від 22 вересня 2018 року ТОВ «Датан групп» в особі директора Ватковського М.О. отримало у борг від ОСОБА_1 13 000 доларів США строком на один календарний рік і зобов`язалося їх повернути (а.с. 10). Розписка була написана власноруч відповідачем ОСОБА_2 22 вересня 2018 року про отримання грошових коштів у розмірі 13 000 доларів США (а.с. 12).
На підставі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Таким чином, між ОСОБА_1 і ТОВ «Датан групп» було укладено договори позики, оскільки на виконання положень ч. 2 ст. 1046 ЦК України позивачем було передано відповідачеві грошові кошти у загальному розмірі 15 000 доларів США, і відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України його було оформлено належним чином: ОСОБА_2 , який є директором ТОВ «Датан групп» власноруч було написано розписку та підписано договір позики грошових коштів.
Абз. 1 ч. 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлений договором.
Згідно з розпискою та договором позики грошових коштів від 09 серпня 2018 року ТОВ «Датан групп» в особі директора Ватковського ОСОБА_3 взяло у позивача грошові кошти та зобов`язалося повернути у строк до 10 серпня 2019 року, і розпискою та договором позики грошових коштів від 22 вересня 2018 року до 22 вересня 2019 року, але до теперішнього часу борг повернуто не було.
За умовами договорів позики грошових коштів від 09 серпня 2018 року та 22 вересня 2018 року сторони погодили, що позика надається на умовах безвідсоткового користування грошовими коштами.
Таким чином, загальна сума заборгованості складає 15 000 доларів США, що у гривневому еквіваленті по курсу, встановленому НБУ на 26 вересня 2019 року (1 долар США = 24 гривні 12 коп.), становить 361 785 гривень 00 коп., яка підлягає стягненню з відповідача ТОВ «Датан групп» на користь позивача.
Згідно з умовами договорів позики від 09 серпня 2018 року та 22 вересня 2018 року, позичальником є юридична особа ТОВ «Датан групп». Договір було підписано та отримано грошові кошти директором, який діяв на підставі статуту, даної юридичної особи, як представником господарчого товариства, особисто ОСОБА_2 грошові кошти на власні потреби не отримував, про що зазначено в самих договорах позики від 09 серпня 2018 року та 22 вересня 2018 року.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. У випадках, встановлених законом, юридична особа може набувати цивільних прав та обов`язків і здійснювати їх через своїх учасників.
Частиною першою статті 91 ЦК України встановлено, що юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.
Таким чином, суд приходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині про стягнення заборгованості за договорами позики та відшкодування моральної шкоди з ОСОБА_2 задоволенню не підлягають.
Щодо відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд зазначає таке.
Згідно з ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини.
З урахуванням роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року з подальшими змінами, відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.
Вирішуючи питання про стягнення з відповідача ТОВ «Датан групп» на користь позивача моральної шкоди, суд виходить із фактичних обставин справи, доказів щодо негативних проявів в його психічному стані та перенесених моральних страждань, а також ту обставину, що між сторонами виникли договірні правовідносини, які не передбачають захист порушеного права у такий спосіб, приходить до висновку, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають.
Частиною 1 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Пунктами 1, 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У позовній заяви позивачем зазначається попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, в якому витрати на правничу допомогу складають 40 000 гривень.
Так позивачем в обґрунтування вимог про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 40 000 гривень було надано копію договору про надання професійної правничої допомоги (а.с. 14), додаток № 1 до договору (а.с. 15), копію акту приймання-передачі наданих послуг (а.с. 17, 17 оберт), а також копію квитанцій про оплату послуг (а.с. 18).
В силу положень ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Крім того, згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, необхідно виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи.
Тому, 5 % від суми позовної заяви, сплачені ОСОБА_1 виконавцеві ФОП ОСОБА_4 , у розмірі 20 500 гривень не належать до правничої допомоги, ознак надання консультаційних та юридичних послуг із представництвом інтересів позивача у суді не містять, тому стягненню не підлягають.
Таким чином, суд вважає за необхідне, виходячи з засад розумності, беручи до уваги співмірність розміру витрат на виконання професійної правничої допомоги з ціною позову та обсягом фактично виконаних робіт, а також пропорційності стягнення судових витрат, у зв`язку із участю у справі двох відповідачів, стягнути з відповідача ТОВ «Датан групп» на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 19 500 гривень 00 коп.
На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у розмірі 3 717 гривень 85 коп. (а.с. 29), який з урахуванням часткового задоволення позовних вимог слід стягнути з відповідача ТОВ «Датан групп» на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 3 617 гривень 85 коп. (361 785 гривень 00 коп. х 3 717 гривень 85 коп. : 371 785 гривень 00 коп.).
Таким чином, загальна сума, яка належить стягненню з відповідача ТОВ «Датан групп» на користь ОСОБА_1 складає 384 902 гривні 85 коп. (361 785 гривень + 3 617 гривень 85 коп. + 19 500 гривень = 384 902 гривні 85 коп.).
На підставі викладеного, керуючись ч. 1 ст. 91, ч.ч. 1, 2 ст. 92, ч. 1 ст. 96, ст. 1046, ч. 2 ст. 1047, ч. 1 ст. 1167 ЦК України, ч. 1 ст. 141, ч. 1 ст. 223, ст. ст. 263-265, ч. 1 ст. 280, ст.ст. 281, 282 ЦПК України, суд
Позовні вимоги задовольнити частково.
У задоволенні інших позовних вимог відмовити.
Відповідачами може бути подано заяву про перегляд заочного рішення протягом тридцяти днів з дня його складання.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення позивачем може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складання.
Суддя: