Справа № 136/1495/19
Провадження № 22-ц/801/906/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кривенко Д. Т.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2020 рокуСправа № 136/1495/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Голоти Л.О. (суддя-доповідач),

суддів Денишенко Т.О., Рибчинського В.П.,

розглянув у порядку письмового провадження справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 31 січня 2020 року, ухвалене у складі судді Кривенко Д. Т. в приміщенні суду в м. Липовець, -

в с т а н о в и в :

У серпні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що між АТ КБ «ПриватБанк» і відповідачем було укладено кредитний договір № б/н від 02 березня 2011 року, за яким позичальник отримала кредит у розмірі 2 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Своїм підписом у анкеті-заяві відповідачка підтвердила, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає між нею та банком договір про надання банківських послуг.

Утім в порушення узятих на себе зобов`язань станом на 30 червня 2019 року відповідач має заборгованість в сумі 42133,61 грн., з яких: 1894,03 грн. заборгованість за тілом кредиту; 36357,03 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 1400,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; штрафи: 500 грн. штраф (фіксована частина); 1982,55 грн. штраф (процентна складова), які у добровільному порядку не погашає.

Виходячи з наведеного, АТ КБ «ПриватБанк» просила стягнути з відповідача заборгованість в сумі 42133,61 грн..

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 31 січня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що у даній справі договір відповідачем не оспорювався, розмір заборгованості не оспорювався, факт укладання договору, отримання кредитних коштів, ознайомлення з Умовами та правилами, Тарифами банку відповідач не заперечував. Суд першої інстанції не мав правових підстав відмовляти у стягненні заборгованості за тілом кредиту.

Відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, розплачувався за товар в магазині, а отже й отримав кредитну карту. Відповідач знімав кредитні коши, потім частково погашав заборгованість за договором і знову користувався кредитними коштами.

Також 02 березня 2011 року відповідачем було підписано також довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». У вказаній довідці зазначено, серед - іншого, базова відсоткова ставка за користування кредитом 2,5 проценти на місяць, порядок нарахування пені, розмір штрафів. Таким чином, сторони узгодили розмір відсоткової ставки в підписаній відповідачем довідці про умови кредитування з використанням кредитки Універсальна, 55 днів пільгового періоду, тому позовні вимоги щодо стягнення відсотків підлягають до задоволення в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції частково не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини.

02 березня 2011 року між АТ КБ «ПриватБанк» і відповідачем було укладено кредитний договір № б/н, згідно якого позичальник отримала кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 30 червня 2019 року відповідач має заборгованість в сумі 42133,61 грн., з яких: 1894,03 грн. заборгованість за тілом кредиту; 36357,03 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 1400,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; штрафи: 500 грн. штраф (фіксована частина); 1982,55 грн. штраф (процентна складова), які у добровільному порядку не погашає.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено позовні вимоги, документи, які додано до матеріалів цивільної справи не містять доказів, які б підтверджували надання можливості позичальнику мати доступ до кредитних коштів, зокрема доказів отримання нею кредитної картки з ПІН кодом для верифікації в платіжній системі, отож підстав вважати, що у неї виникли будь - які зобов`язання перед позивачем, у зв`язку з подачею анкети - заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, відсутні.

Ненадання позивачем до суду, крім анкети - заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку будь - яких інших документів, на яких би містилися підписи відповідача, позбавляє суд можливості встановити на яких умовах взагалі мало відбуватись кредитування відповідача, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідача не містить повних відомостей, які б дозволили перевірити вірність нарахування відсотків позивачем тощо, строки виникнення заборгованості за кожним платежем та напрямки зарахування грошових коштів, якщо такі проводились, отож такий розрахунок не може слугувати безспірним доказом розміру грошових вимог позивача до відповідачів, а інших первинних документів на підтвердження руху грошових коштів матеріали справи не містять.

Висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі зроблений за неправильного застосування норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування усіх обставин справи, з огляду на наступне.

Щодо вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості по тілу кредиту.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в стягненні фактично отриманих відповідачем коштів з наступних підстав.

Згідно з статтею 76 ЦПК України доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За загальними принципами цивільного судочинства змагальності та диспозитивності (статті 12, 13 ЦПК України) сторони є рівними у своїх правах щодо подання доказів та вільними у виборі способів доказування.

Таким чином, з урахуванням наявних у справі письмових доказів, викладених у позовній заяві, у суду першої інстанції не було підстав для висновку про недоведеність факту отримання відповідачем 1894,03 грн.заборгованість за тілом кредиту, адже факт отримання кредитних коштів підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором,анкетою-заявою від 02 березня 2011 року.

Натомість, якщо відповідач заперечує проти позову, то згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України саме на нього покладається обов`язок доводити такі заперечення відповідними доказами.

Проте, відповідач відзиву на позовну заяву, яка розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження (пункт 1 частини першої статті 274 ЦПК України), не подав, як і жодних доказів на спростування факту використання ним кредитних коштів.

З огляду на те, що фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь - який час, що свідчить про порушення його прав, то в суду першої інстанції не було підстав для відмови у стягненні з відповідача суми фактично отриманих відповідачем кредитних коштів в розмірі 1894,03 грн. заборгованість за тілом кредиту.

Щодо вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості по процентам, пені та штрафам.

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі її розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 02 березня 2011 року, посилався на довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг, як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та правил розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ним, підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказаний витяг на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови щодо сплати пені та штрафів у зазначених розмірах та порядку їх нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (02 березня 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (серпень 2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком витяг з Умов та правил не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», хоч і підписана відповідачкою, проте, не містить чіткої інформації щодо відсоткової ставки та можливості її збільшення, розміру та строків періодичних платежів на погашення кредиту тощо, тому не може бути належним доказом погодження сторонами умов кредитного договору. (див. постанова Верховного Суду від 12 лютого 2020 року, справа № 365/159/19).

У разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Зазначений висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1374цс17 та постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 389/3409/16-ц.

Разом з тим, із розрахунку заборгованості за кредитним договором б/н від 02 березня 2011 року вбачається, що позивачем в односторонньому порядку збільшено розмір процентної стави 01.09 2014 року до 34,80 %, а 01.04.2015 року до 43,20 %.

У відповідності до правової позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 12 вересня 2012 року № 6-57цс12, боржник вважається належним чином повідомлений про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, коли банком не лише відправлено на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й доведено факт його вручення адресатові під розписку.

Однак, позивачем не надано суду доказів про вручення відповідачеві під розписку повідомлення про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку, а тому таке збільшення є незаконним.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідач не заперечував факту укладення кредитного договору зі всіма його умовами та не спростував наданий позивачем розрахунок є безпідставними, адже позивачем не надано суду розрахунку заборгованості з врахуванням процентної ставки, яка відповідала умовам договору, оскільки доказів належного повідомлення відповідача про збільшення процентної ставки позивачем не надано, а проценти нараховувалися також на пеню, що суперечить частині другій статі 550 ЦК України.

Відтак доводи банку про те, що відповідач не спростував наданий ним розрахунок заборгованості, не дають підстав вважати, що такий розрахунок відповідав вимогам законодавства та умовам укладеного між сторонами договору (Постанова Верховного Суду від 27 грудня 2018 року, справа № 275/253/16-ц).

Окрім цього, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в стягненні заборгованості по штрафу (фіксована складова) та пені, оскільки вимога про стягнення штрафу (фіксована складова) в розмірі 500 грн не відповідає суті і змісту частини другої статті 549 ЦК України, за яким штраф визначено як неустойку, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного, або неналежно виконаного зобов`язання.

Також, як видно з наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором б/н від 02 березня 2011 року, відповідачу нараховувалася пеня щомісячно в твердій грошовій сумі (30 та 100 гривень), а не у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання, як передбачено частиною третьою статті 549 ЦК України.

Як вбачається з умов, пеня складається з двох частин: відсоткової, що нараховується за кожний день порушення зобов`язання та твердої суми. Відсоткова частина позивачем не нараховувалась, а лише пред`явлено до стягнення тверду частину, по 30 та 100 гривень щомісячно.

Колегія суддів вважає, що завчасне визначення пені у твердій сумі не є пенею у розумінні закону, оскільки пеня обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України), а тому вказані щомісячні нарахування не можуть бути стягнуті як пеня.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів вважає, що відсутності правові підстави для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» процентів, пені та штрафу (фіксована складова), у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу у анкеті-заяві від 02 березня 2011 року, оскільки Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору, а довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», хоч і підписана відповідачкою, проте, не містить чіткої інформації щодо відсоткової ставки та можливості її збільшення, розміру та строків періодичних платежів на погашення кредиту тощо, тому не може бути належним доказом погодження сторонами умов кредитного договору.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19 та постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року, справа № 365/159/19.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до пункту 1, 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту, штрафу (процентна складова) та розподілу судових витрат підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову в цій частині. В іншій частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Таким чином, з ОСОБА_1 слід стягнути на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 02 березня 2011 року станом на 30 червня 2019 року в сумі 1988,73 грн, з них 1894,03 грн. заборгованість за тілом кредиту, штраф (процентна складова) 94,70 грн.

Щодо розподілу судових витрат.

Беручи до уваги положення частини тринадцятої статті 141, підпункту в пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, колегія суддів вважає, що з ОСОБА_1 слід стягнути на користь АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір за подання позовної заяви в сумі 90.67 грн /розрахунок 1921 х 4,72 % = 90.67/ та в сумі 136.00 грн. за подання апеляційної скарги /розрахунок 2881,50 х 4,72 % = 136.00/.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 376, 382, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 31 січня 2020 року в частині відмовлених позовних вимог про стягнення заборгованості по тілу кредиту, штрафу (процента складова) та розподілу судових витрат скасувати та ухвалити нове.

Позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по тілу кредиту та штрафу (процентна складова) задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 02 березня 2020 року станом на 30 червня 2019 рокув розмірі 1988,73 грн, з них : 1894,03 грн. -заборгованість за тілом кредиту, 94,70 грн - штраф (процентна складова).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір за подання позовної заяви в сумі 90.67 гривень, та за подання апеляційної скарги в сумі 136.00 гривень, всього 226,67 гривень.

В іншій частині рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 31 січня 2020 року у даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: Т. О. Денишенко

В. П. Рибчинський