Провадження № 2/317/85/2020
Справа № 317/2828/19
Запорізький районний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді - Ачкасова О.М.
при секретарі - Купрієнко А.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжя у загальному позовному провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , Степненська сільська рада Запорізького району Запорізької області, про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності на будинок та земельну ділянку, -
Позивачка звернулась до Запорізького районного суду Запорізької області з позовом, який було уточнено, про визнання договору купівлі-продажу будинку дійсним та визнання права власності на житловий будинок. Свої вимоги мотивує тим, що 30.01.2006 року вона спільно з чоловіком ОСОБА_4 з однієї сторони, та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з іншої сторони, уклали між собою договір купівлі-продажу житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Грошові кошти, за які були придбано житловий будинок належали їй на праві особистої приватної власності, що підтверджується заявою її чоловіка ОСОБА_4 , який приймав участь в частковій передачі грошових коштів продавцям. Укладений договір нотаріально не посвідчувався з причин перебування сторін у той час в скрутному матеріальному становищі, відсутності грошових коштів з метою посвідчення правочину, відсутності у сільській місцевості нотаріальної контори, а також у зв`язку з тим, що на утриманні позивача знаходилась неповнолітня донька. На підтвердження укладення договору купівлі-продажу надала оригінали розписок від 11.01.2005 року та 30.01.2006 року, які були написані відповідачами власноруч. У зв`язку з викладеним, позивач просить визнати договір купівлі-продажу житлового будинку дійсним та визнати за нею право власності на цей будинок.
Крім того, від позивачки до суду надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, а саме, позивачка просить суд визнати договір купівлі-продажу на спірний житловий будинок дійсним та визнати за нею право власності на вищезазначений житловий будинок.
Позивачка та її представник у судове засідання не з`явились, надали письмову заяву, у якій просили розглядати справу за їх відсутності, позов підтримали та просили його задовольнити.
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись за місцем своєї реєстрації, однак судові повістки не отримували. Також відповідачі викликались до суду шляхом подання оголошення про виклик до суду через інтернет-сайт «Судова влада України». Відзиву на позовну заяву або будь-яких доказів до суду не надали, про причину неявки не повідомили.
Згідно ст. 131 ч. 1 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування) або місцезнаходження під час провадження у справі. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місця знаходження, судова повістка надсилається учасникам справи на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Треті особи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись своєчасно та належним шляхом, про причину неявки суд не повідомили, до суду надійшли заяви про розгляд справи за відсутності третіх осіб.
Суд за вказаних обставин вважає можливим розглянути справу заочно у відкритому судовому засіданні у загальному позовному провадженні за відсутності зазначених осіб, які беруть участь у справі і не з`явились, за наявними у матеріалах справи доказами.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши усі докази у сукупності, суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Статтею 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні
Відповідно до ч. 2 ст. 218 ЦК України, правочин, для якого законом встановлено його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна сторона вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.
Чатиною 2 ст. 220 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.
Таким чином, суд вправі задовольняти обґрунтовані вимоги про визнання договору дійсним, коли відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення.
Судом встановлено, що 30.01.2006 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з однієї сторони, та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з іншої сторони, уклали між собою договір купівлі-продажу житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
Зазначений житловий будинок АДРЕСА_1 належав відповідачам ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу жилого будинку, укладеного 23.04.2002 року між продавцем ОСОБА_5 та покупцями ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області Вартановою О.С. за реєстровим №472. На момент укладення вказаного правочину відповідачам житловий будинок належав на праві приватної власності в рівних частках.
Судом встановлено, що підтвердженням укладення договору купівлі-продажу спірного житлового будинку між відповідачами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , є надані позивачем оригінали розписок від 11.01.2005 та 30.01.2006 років, які були написані відповідачами власноручно, та свідчать про те, що вони отримали від ОСОБА_1 та її чоловіка ОСОБА_4 грошові кошти у загальній сумі 5735,00 грн., в рахунок продажу будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Вказані розписки підтверджують повний розрахунок між позивачем та відповідачами та вказують на відсутність з боку відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 майнових чи інших претензій до ОСОБА_1 та її чоловіка ОСОБА_4 .
Отже, згідно розписки від 30.01.2006 року сторони домовились про всі істотні умови договору купівлі-продажу - предмет та ціну. Предметом даного договору є житловий будинок АДРЕСА_1 було придбано позивачем за ціну та на умовах погоджених з відповідачами, також відповідачам було сплачено грошові кошти періодичними платежами. У розписках, наданих позивачем, містяться відмітки про дати та суми перерахування грошових коштів відповідачам.
Судом встановлено, що грошові кошти, за які були придбано житловий будинок належали позивачу на праві особистої приватної власності, що підтверджується письмовою посвідченою нотаріально заявою її чоловіка ОСОБА_4 , поданою до канцелярії суду. В заяві вказано, що ОСОБА_4 приймав участь лише у частковій передачі грошових коштів продавцям ОСОБА_2 , ОСОБА_3 за придбання житлового будинку.
Позивач та її чоловік ОСОБА_4 з 2005 року зареєстровані у спірному житловому будинку, сплачують належним чином щомісяця комунальні платежі у повному обсязі, відремонтували будинок, ведуть у ньому тривалий час господарство, про що свідчить довідка, видана Степненською сільською радою Запорізького району Запорізької області №1176 від 12.12.2018 року, копія погосподарської книги, квитанції про сплату комунальних платежів, акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 14.12.2018 року.
Як вбачається з довідок № 1188 та 1187 виданих 14.12.2018 року Степненською сільською радою Запорізького району Запорізької області, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 дійсно не проживають за адресою: АДРЕСА_1 .
Судом також встановлено, що позивачка не має можливості в позасудовому порядку посвідчити договір купівлі-продажу нотаріально.
26.12.2018 року позивач направила відповідачам рекомендовані листи з вимогою повідомити її про дату, місце (нотаріальну контору) та час нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу спірного житлового будинку. Однак листи були проігноровані, де наразі перебувають відповідачі позивачці невідомо.
Суд зазначає про відсутність з моменту вчинення правочину у простій письмовій формі жодних претензій до позивача з боку відповідачів або інших осіб.
Наразі дії відповідачів, які полягають в ухиленні від нотаріального посвідчення договору протягом тривалого часу, порушують права позивача, як власника, у зв`язку з чим відсутні правові підстави здійснити державну реєстрацію права власності житлового будинку, яке вона набула на підставі укладеного у простій письмовій формі договору купівлі-продажу.
Беручи до уваги наявність у позивача правовстановлюючих документів на житловий будинок, ключів від житлового будинку, наявність оригіналів розписок, які свідчать про проведення розрахунків за його продаж, наявність реєстрації позивача тривалий час за спірною адресою, наявність довідок сільської ради, відповідно до яких позивач придбала вказаний будинок у відповідачів, намагання позивача врегулювати спір у позасудовому порядку шляхом направлення листів відповідачам з проханням посвідчити договір купівлі-продажу нотаріально, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, оскільки вимоги позивача є законними і обґрунтованими, не порушують прав, свобод чи інтересів інших осіб, обраний позивачем спосіб захисту відповідає вимогам закону та спрямований на захист прав позивача.
За таких підстав, позов є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 18, 76, 81, 83, 89, 141, 206, 247, 258, 259, 263-265, 268, 280-284 ЦПК України, ст.ст. 218, 220, 316, 317, 319, 321 ЦК України, суд -
Позов задовольнити у повному обсязі.
Визнати договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , укладений 30.01.2006 року в простій письмовій формі між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - виконаним та дійсним.
Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з врахуванням положень пункту 3 розділу ХІІ прикінцевих положень ЦПК України.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, з врахуванням положень пункту 3 розділу ХІІ прикінцевих положень ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення - 07.05.2020 року.

Суддя: О.М. Ачкасов