У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.07.2020 Справа №607/13269/19

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі:

головуючого Ромазана В.В.

з участю секретаря Мотиль Б.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі подання головного державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Сухарського Р. про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 , -

В С Т А Н О В И В:

Головний державний виконавець Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Роман Сухарський звернувся до суду із поданням, у якому просить вирішити питання про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ід. код НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) та усунути ОСОБА_2 перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_2 , шляхом його примусового вселення у вказане житлове приміщення.

Подання обґрунтовує тим, що на виконанні у Тернопільському міському відділі державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) перебуває виконавче провадження №60983678 з примусового виконання виконавчого листа №607/13269/19, виданого 08 жовтня 2019 року виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області про «усунути ОСОБА_2 перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_2 , шляхом його примусового вселення у вказане житлове приміщення». Добровільно боржник рішення суду не виконує.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 439 ЦПК України суд розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду, без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного чи приватного виконавця.

Дослідивши та оцінивши зібрані докази у справі, суд встановив наступні обставини.

08 жовтня 2019 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області видано виконавчий лист №607/13269/19 про усунення ОСОБА_2 перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_2 , шляхом його примусового вселення у вказане житлове приміщення.

20 січня 2020 року головним державним виконавцем Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Сухарським Р.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №60983678 з примусового виконання виконавчого листа №607/13269/19.

Повідомлення про вручення боржниці ОСОБА_1 вищевказаної постанови при матеріалах справи відсутні.

10.02.2020 року державним виконавцем надіслано вимогу про: «усунути ОСОБА_2 перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_2 , шляхом його примусового вселення у вказане житлове приміщення», та призначено вчинення виконавчих дій на 17.02.2020 року о 12 год. 00 хв. Докази про отримання даної вимоги боржником ОСОБА_1 при матеріалах справи відсутні.

Згідно акта державного виконавця від 17.02.2020 року встановлено, що рішення суду не виконано. Боржник на вимогу державного виконавця не з`явився, двері квартири не відчинив.

16.06.2020 року державним виконавцем надіслано боржнику Владика Н.М. вимогу про добровільне виконання рішення суду, та призначено проведення виконавчих дій на 25.06.2020 року о 12 год. 00 хв. Докази про отримання даної вимоги боржником ОСОБА_1 при матеріалах справи відсутні.

25.06.2020 року державним виконавцем складено Акт, згідно якого, рішення суду не виконано. Боржник на вимогу державного виконавця не з`явився, двері квартири не відчинив, Даний акт підписаний лише державного виконавцем, у ньому відсутні підписи стягувача та понятих.

02 липня 2020 року головним державним виконавцем Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Сухарським Р.М. винесено постанови про стягнення із ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 9 446,00 грн.; про накладення штрафу в сумі 2 102 грн та в сумі 4 204 грн; про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження за користування автоматизованою системою виконавчого провадження.

Повідомлення про вручення боржниці ОСОБА_1 вищевказанах постанов при матеріалах справи відсутні.

Також, 02.07.2020 року державним виконавцем надіслано боржнику Владика Н.М. вимогу про виконання рішення суду, та призначено проведення виконавчих дій на 10.07.2020 року о 13 год. 30 хв. Докази про отримання даної вимоги боржником ОСОБА_1 при матеріалах справи відсутні.

10.07.2020 року державним виконавцем складено Акт, згідно якого, рішення суду не виконано. Боржник на вимогу державного виконавця не з`явився, двері квартири по АДРЕСА_1 , ніхто не відчинив, Даний акт підписаний державним виконавцем та стягувачем, у ньому відсутні підписи понятих.

Згідно з ч.1 ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст.18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Під час здійснення виконавчого провадження, серед іншого, виконавець має право звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.

Частиною 1 статті 439 ЦПК України встановлено, що питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Однак, при матеріалах даного подання та в його обґрунтуваннях відсутні відомості та письмові докази про те, кому належить житлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , у яке державний виконавець просить надати дозвіл на проникнення, чи дійсно перебуває на даний час у власності боржника ОСОБА_1 , та хто зареєстрований за даною адресою.

При матеріалах подання відсутні докази того, що боржник ОСОБА_1 повідомлена про наявність виконавчого провадження та про намір державного виконавця здійснювати виконавчі дії з приводу виконання рішення суду про вселення ОСОБА_2 , не надано жодних доказів на підтвердження отримання боржником вимог державного виконавця про необхідність з`явитися на місце вчинення виконавчих дій.

Крім цього, матеріали подання не містять доказів на підтвердження того, що боржник ОСОБА_1 свідомо та умисно перешкоджає державному виконавцю проведенню вказаних виконавчих дій, не даючи доступу до належного їй житлового приміщення.

Акти про вихід державного виконавця для проведення виконавчих дій, надані державним виконавцем не свідчать про ухилення ОСОБА_1 від виконання рішення суду, деякі з них складені одноособово, у них відсутні підписи стягувача та понятих.

Інших доказів в підтвердження того, що боржник ОСОБА_1 перешкоджає у здійсненні державним виконавцем виконавчих дій, та, зокрема, доказів стосовно того, що нею чиняться перешкоди у доступі державному виконавцю до її житла, якими, на переконання суду, можуть бути документи, що підтверджують факт не допуску державного виконавця до житла чи іншого володіння особи - акти державного виконавця за участю понятих, виклики, які скеровувалися боржнику, про явку до державного виконавця, копії повідомлень про вручення зазначених документів боржнику, письмові пояснення боржника, відомості про те, що боржник користується зазначеним вище житлом та фактично у ньому проживає, чи з членами родини, в цьому помешканні зберігаються його власні речі, державним виконавцем до подання не надано, та не надано доказів того, що державний виконавець вичерпав всі можливості виконати рішення без примусового проникнення до житла, проте це не дало результатів.

Таким чином, наведене також може свідчити про необізнаність боржника по вчиненню щодо неї виконавчих дій, оскільки матеріали справи не містять жодного повідомлення, яке їй було вручено особисто.

Відтак, судом не встановлено підстав для проникнення до зазначеного житла.

Крім цього, судом, взято до уваги конституційне право особи, закріплене ст. 30 Конституції України, згідно якої не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема, для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України й міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави в права людини з метою забезпечення загального блага.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» та процесуальних норм дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано.

При цьому, питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

Примусове проникнення до житла людини є одним з найсуворіших заходів, що сприяє примусовому виконанню судових рішень, оскільки пов`язане з обмеженням конституційного права людини на недоторканість житла чи іншого володіння.

Таким чином, при вирішенні подання про надання дозволу на примусове проникнення до володіння боржника суд має переконатися, що боржник злісно та свідомо перешкоджає державному виконавцю у вчиненні виконавчих дій з метою опису та арешту майна, чим порушує права стягувача.

Відповідно до положень статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ч. 6 ст. 81 ЦПК України, рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд, розглянувши матеріали подання, вважає, що воно до задоволення не підлягає.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 259, 260, 261, 269, 352-354, 439 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні подання головного державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Сухарського Р. про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена до Тернопільського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено та вона підписана суддею 17 липня 2020 року.

Головуючий суддяВ. В. Ромазан