ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 525/1067/19 Номер провадження 22-ц/814/861/20Головуючий у 1-й інстанції Хоролець В.В. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Панченка О.О.

Суддів: Карпушина Г.Л., Пікуля В.П.

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Ярошенка Романа Володимировича на рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 03 січня 2020 року у складі головуючого судді Хоролець В.В., дата виготовлення повного тексту рішення 08 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів на утримання матері дитини-інваліда.

В С Т А Н О В И В :

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Зміст позовних вимог

В серпні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вищезазначеним позовом до ОСОБА_1 .

Позов мотивовано тим, що з ОСОБА_1 вони разом не проживають та не ведуть спільного господарства з листопада 2014 року, шлюб було розірвано 22 грудня 2015 року, від якого мають дочку ОСОБА_3 , яка є дитиною-інвалідом з дитинства.

Зазначала, що ОСОБА_3 ,спостерігається в консультативно- поліклінічному відділенні ГУ НДІ психіатрії МОЗ України, де їй було діагностовано аптичний аутизм. Дитина відвідує Полтавський обласний учбово-реабілітаційний центр і міський Полтавський реабілітаційний центр для дітей інвалідів Міністерства соціальної політики, але не розмовляє, знаходиться на безглютеїновій дієті. Наголошує, що у зв`язку з викладеним донька потребує постійного догляду, а тому вона позбавлена можливості працювати та забезпечувати себе та дитину належним чином.

Посилаючись на викладене ОСОБА_2 просила стягнути з ОСОБА_1 кошти на її користь, як особі яка проживає з дитиною-інвалідом в розмірі 1/8 частки всіх його доходів.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Великобагачанського районного суду Полтавської області від 03 січня 2020 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 кошти в розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку щомісячно, протягом усього часу її проживання з дитиною-інвалідом ОСОБА_3 та опікування цією дитиною.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп. на користь держави.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Ярошенко Роман Володимирович подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на те, що рішення суду винесене без повного дослідження всіх обставин справи, просить його скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову та розподілити судові витрати.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що Вишгородським районним судом Київської області від 13 грудня 2019 року по справі № 363/3263/19 з ОСОБА_1 було стягнуто аліменти на користь іншої дитини ОСОБА_4 в розмірі ј частини всіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Наголошує, також, що наказом Великобагачанскього районного суду Полтавської області від 18.09.2019 року було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 аліменти в розмірі ј частини всіх його видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто загальний розмір стягнень за аліментами є 1/8 ( ј та ј ) перевищить Ѕ частини його заробітку.

Від ОСОБА_2 надійшов відзив в якому остання просить рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 03 січня 2020 року залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.

Встановлені обставини справи

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 від 05 серпня 2011 року виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, в якому батьками зазначені ОСОБА_1 та ОСОБА_2

22 грудня 2015 року рішенням Оболонського районного суду м. Києва шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

Відповідно до копії посвідчення Серія НОМЕР_2 законним представником дитини-інваліда ОСОБА_3 є її мати ОСОБА_2 .

При цьому ОСОБА_3 отримує соціальну допомогу з 20.11.2015 року до 31.10.2017 року, яку було продовжено з 01.11.2017 року до 29.07.2029 року.

Зі змісту консультативного висновку від 11.07.2016 року вбачається, що у ОСОБА_3 діагностовано атиповий аутизм( помірна розумова відсталість з порушенням комунікації, соціальної взаємодії, порушення рецептивної мови (НР 1 рівня), диспраксичними порушеннями активності і уваги, порушенням сну неогранічної природи.

ОСОБА_3 має інвалідність з дитинства з 2015 року та потребує психолого-педіатричної реабілітації, що підтверджується індивідуальною програмою реабілітації дитини-інваліда № 01-40/510/03 від 20.02.2018 року.

Згідно з висновком № 03/2015-01, виданим Державною установою «Науково-дослідний інститут психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» комісією лікарів встановлено, що дитина-інвалід ОСОБА_3 потребує постійного нагляду та догляду, рекомендовано лікувальне харчування, терапія арипипразолом, реабілітація в умовах реабілітаційного центру для дітей інвалідів Міністерства соціальної політики, індивідуальна реабілітаційна програма з акцентом на елиминації протестних форм поведінки, розвитку розумової частини мови, формування шкільних навичок.

Відповідно до довідки про доходи, яка була видана ОСОБА_1 встановлено, що останній працює в ТОВ «Компанія «Київ ОПТ Торг» на посаді водія автотранспортного засобу, його заробітна плата з червня 2019 року по листопад 2019 року склала 28586,90 грн.

Наказом Великобагачанського районного суду Полтавської області від 18.09.2019 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 у розмірі ј частини усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 7 серпня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття та стягнуто судовий збір в розмірі 192,10 грн на користь держави.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів на утримання матері дитини-інваліда, яка проживає разом з дитиною інвалідом, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 не працює та отримує лише пенсію за доглядом дитини-інваліда, а батько дитини ОСОБА_1 є особою працездатного віку, має постійне місце роботи, отримує заробітню плату, а тому має можливість сплачувати кошти на утримання ОСОБА_2 , як матері дитини-інваліда.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно ч. 1ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.2 ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч.3 ст.51 Конституції України).

Так, за загальним правилом, передбаченим статтею 75 Сімейного кодексу України, встановлено, що дружина та чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Право на утримання має той з подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

В той же час, Сімейним кодексом визначені особливості надання утримання дружині з якою проживає дитина з інвалідністю.

Згідно з ч. 1 ст. 88 СК України якщо з одним із подружжя, в тому числі і працездатним, проживає дитина з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 є особою працездатного віку, має постійне місце роботи де отримує заробітню плату, а отже має можливість належним чином забезпечувати своє матеріальне становище.

Відповідно до Закону України "Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні" від 06.10.2005 року N 2961-IV (з подальшими змінами): дитина з інвалідністю - особа віком до 18 років (повноліття) зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Статтею 1 Закону України «Про охорону дитинства» визначення інвалідності дитини доповнено посиланням на те, що стійкий розлад функцій організму зумовлює обмеження її нормальної життєдіяльності та необхідність додаткової соціальної допомоги і захисту.

Статтею 19 цього ж Закону визначено безпосередній причинний зв`язок інвалідності з потребою у сторонньому догляді, як форми додаткової соціальної допомоги та захисту.

Порядок видачі медичного висновку про дитину-інваліда віком до 18 років, затверджений наказом Міністерства охорони здоров`я України від 4 грудня 2001 року № 482, визначає установлення у дитини медичних показань для визнання її інвалідом віком до 18 років лікарсько-консультативними комісіями дитячих лікарень.

Постановою Кабінету Міністрів України № 917 від 21.11.2013р. затверджено Положення про лікарську консультативну комісію, де в п. 7 визначено обов`язок комісій з визначення категорії «дитина-інвалід», складання за участю представників органів управління освіти та соціального захисту населення індивідуальну програму реабілітації дитини-інваліда, в якій визначаються обсяги реабілітаційних заходів, строки їх проведення та виконавці тощо; в п. 12 предписано направлення медичного висновку про дитину-інваліда віком до 18 років та індивідуальної програми реабілітації до органу соціального захисту населення за місцем проживання дитини-інваліда.

Згідно з абз. 4 п. 9 Порядку встановлення лікарсько-консультативними комісіями інвалідності дітям, затвердженого вищезгаданою постановою КМУ № 917, Інвалідність встановлюється дітям до досягнення ними 18 років у разі наявності стійкого розладу функцій організму, зумовленого захворюваннями, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, що призводять до обмеження життєдіяльності дитини, неефективності реабілітаційних заходів, неможливості відновлення соціальної адаптації, несприятливого прогнозу відновлення працездатності з урахуванням реальних соціально-економічних обставин за місцем проживання дитини-інваліда. Перелік захворювань та патологічних станів, що дають право на встановлення дітям інвалідності відразу до досягнення ними 18 років визначається МОЗ.

У п. 19-21 Порядку № 917 визначено критерії встановлення інвалідності: Дитині, якій встановлена інвалідність, залежно від міри втрати здоров`я та обсягу потреби в постійному сторонньому догляді, допомозі або диспансерному нагляді встановлюється категорія дитина-інвалід або дитина-інвалід підгрупи А. Перелік захворювань та патологічних станів, що дають право на встановлення інвалідності дітям, затверджується МОЗ. Підставою для встановлення дитині категорії дитина-інвалід є помірна та середня міра втрати здоров`я, залежність від стороннього догляду, допомоги або диспансерного нагляду і здатність до самообслуговування.

За таких обставин, встановлення дитині категорії «дитина-інвалід» свідчить про її потребу в домашньому догляді. Оскільки ОСОБА_3 проживає разом з позивачкою і саме остання здійснює догляд за нею, то ОСОБА_2 має право на своє утримання від батька дитини - відповідача у справі.

Право на утримання має тривати протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею і не залежить від матеріального становища позивачки.

Відповідач не спростував висновку суду про те, що він не спроможний надавати матеріальну допомогу колишній дружині яка опікується дитиною з інвалідністю.

З врахуванням наведених вимог закону та встановлених обставин справи суд на підставі належно оцінених доказів, та з врахуванням висновку про доведеність можливостей відповідача надавати утримання позивачці, постановив обґрунтоване та законне рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на її утримання в розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку щомісячно, протягом всього часу проживання з дитиною інвалідом ОСОБА_3 .

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що суд апеляційної інстанції перевіряє правильність і законність рішення суду на момент його винесення, тоді як з матеріалів справи вбачається, що станом на час розгляду справи 03.01.2020 року рішення Вишгородського районного суду Київської області від 13.12.2019 року (повний текст рішення складено 24.12.2019 року), не набрало законної сили, а тому не могло бути враховано судом при винесенні рішення по даній справі.

Доводи наведені в апеляційної скарзі про те, що загальний розмір стягнень з відповідача перевищить Ѕ частину його заробітку, тобто 50% доходу, підлягають відхиленню з таких підстав.

Відповідно до частини третьої статті 70 Закону України «Про виконавче провадження», загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати, у разі стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У такому випадку розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

З урахуванням оскаржуваного рішення загальний розмір аліментів стягнутих з відповідача складатиме 5/8 ( ј + ј + 1/8), тобто 62,5%.

За таких обставин, посилання представника відповідача адвоката Ярошенка Р.В., що розмір відрахувань із заробітної плати ОСОБА_1 становитиме більше 50 відсотків, не може прийматись до уваги, оскільки в вищевказаних положеннях закону, при стягненні аліментів на неповнолітніх дітей допускається загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника до 70 відсотків.

Згідно частини першої статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

В силу вимог частин 1, 3, 5 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів; відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною; жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку.

Таким чином доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, до яких суд дійшов шляхом повного та всебічного з`ясування обставин справи.

Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає. Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування чи зміни рішення суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, судові витрати апелянта, пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції компенсації не підлягають.

Керуючись ст.ст. .374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Ярошенка Романа Володимировича - залишити без задоволення.

Рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 03 січня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 19 травня 2020 року

Головуючий О.О. Панченко

Судді: Г.Л. Карпушин

В. П. Пікуль