14.05.2020 Провадження № 2/331/243/20
УХВАЛА

Іменем України

14 травня 2020 року м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі

головуючого судді Антоненко М.В.,

при секретарі Андрієнко С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення основного боргу за поставлену теплову енергію, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Жовтневого районного суду м. Запоріжжя знаходиться цивільна справа за позовом Концерну «Міські теплові мережі» звернувся до ОСОБА_1 про стягнення основного боргу за поставлену теплову енергію.

До суду надійшло клопотання представника відповідача ОСОБА_1 про закриття провадження по справі, в обґрунтування якого зазначено, що підставою для пред`явлення вимоги щодо оплати Позивач зазначив договір № 600601 від 01.01.2008 року. Відповідно п. 10.1. Договору, він набуває чинності з 01.01.2008 року і діє до 01.01.2009 року.

Відповідно пункту 10.4. Договору, він вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо жодна з сторін за місяць до закінчення терміну дії договору не заявила про розірвання цього договору.

Листом № 4108 від 08.11.2014 року ОСОБА_1 звернувся на адресу Концерну «МТМ» із заявою про розірвання Договору, отже в порядку пункту 10.4. договір з 01.01.2015 року - є розірваним.

Згідно пункту ч. 1 статті 19 ЦПК суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів. укладених для забезпеченнявиконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

З огляду на те, що ОСОБА_1 , відповідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань є фізичною особою-підприєцем з 2001 року, та веде підприємницьку діяльність у належному йому на праві власності підвальному приміщенні по АДРЕСА_1 .

За таких обставин відсутні підстави вважати, що правовідносини, які просить врегулювати позивач у даній справі підлягають вирішенню у місцевому суді.

Вказане вище відповідає правовій позиції викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.18 у справі № 916/2791/16.

Відповідно п. 1. 4.1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо: спір не підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства судочинства.

В судовому засіданні представник позивача Концерну «МТМ» заперечувала проти клопотання, вважала, що вказаний спір слід розглядати в порядку цивільного судочинства.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, дійшов наступних висновків.

Відповідно до п.1 ч.1 статті 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Судом встановлено, що між Концерном «МТМ» та ОСОБА_1 укладено договір № 600601 від 01.01.2008 р. про купівлю-продаж теплової енергії у гарячій воді у нежитлове приміщення V напівпідвал літ.А-3, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

До позову додано договір купівлі-продажу від 26.07.2006 р. відповідно до якого громадянин ОСОБА_1 придбав у приватного підприємства «Прогрес» нежитлове приміщення V напівпідвал літ.А-3, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з ч.1 статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Частинами 1-3 ст.3 ГК України визначено, що під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

Діяльність негосподарюючих суб`єктів, спрямована на створення і підтримання необхідних матеріально-технічних умов їх функціонування, що здійснюється за участі або без участі суб`єктів господарювання, є господарчим забезпеченням діяльності негосподарюючих суб`єктів.

У вирішенні питання про те, чи можна вважати правовідносини і відповідний спір - господарськими, слід керуватися ознаками, наведеними у статті 3 ГК України. Господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, урегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського й цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Представник відповідача вважає, що приміщення використовується ОСОБА_1 у комерційних цілях як фізичною особою-підприємцем, в той час як докази на підтвердження цього у матеріалах справи відсутні.

Зважаючи на відсутність договору про надання комунальних послуг з ФОП ОСОБА_1 і визначений законодавцем обов`язок саме власника приміщення, яким є фізична особа ОСОБА_1 , суд вважає помилковими твердження представника відповідача про те, що справа підлягає розгляду у порядку господарського судочинства лише тому, що ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем.

Наявність у відповідача статусу підприємця не може свідчити про те, що з моменту його державної реєстрації як фізичної особи - підприємця він виступає в такій якості у всіх правовідносинах, зокрема і щодо отримання житлово-комунальних послуг.

До аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 27.06.2018 р. по справі № 916/2791/17.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 255, 256 ЦПК України суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження по справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення основного боргу за поставлену теплову енергію.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, до Запорізького Апеляційного суду через Жотвневий районний суд м. Запоріжжя. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

У відповідності до п. п. 15.5 п.15 ч. 1 Розділу ХШ «Перехідні Положення» ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки подання апеляційної скарги продовжуються на строк дії такого карантину.

Суддя М.В. Антоненко