Справа № 308/7770/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2020 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Данко В.Й.,

за участі секретаря Павлюх Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» про розірвання кредитного договору,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» в якому, з усіма уточненнями, просить суд розірвати укладений між ними кредитний договір № MKAWGK00000169 від 24.04.2008 у зв`язку з істотною зміною обставин.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вказаний кредитний договір був укладений з метою купівлі квартири за адресою: АДРЕСА_2 . Отримані кредитні кошти вона перерахувала власнику зазначеної квартири - ОСОБА_2 відповідно до укладеного між ними 25.04.2008 договору купівлі-продажу даної квартири. Цього ж дня, позивач передала вказану квартиру в іпотеку відповідачу в забезпечення виконання взятих на себе зобов`язань за кредитним договором № MKAWGK00000169 від 24.04.2008. В подальшому, рішенням Берегівського районного суду від 08.06.2010 вищезазначені договір купівлі-продажу та договір іпотеки - визнано недійсними у зв`язку з тим, що на час їх укладення вказана квартира перебувала під обтяженням у вигляді ухвали про забезпечення позову в справі № 2-200/08 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_2 . В межах виконавчого провадження квартира за адресою: АДРЕСА_2 , була реалізована державною виконавчою службою за борги ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , кошти від якої були спрямовані ОСОБА_3 Вироком Апеляційного суду Закарпатської області від 15.10.2015 ОСОБА_2 було визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 Кримінального кодексу України; ухвалено стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 354 005 грн. у відшкодування матеріальної шкоди та 20 000 грн. - у відшкодування моральної, які, на даний час, так і не відшкодовані. Оскільки, ухвалення вищезазначених судових рішень потягло за собою втрату цільового призначення кредитних коштів, отриманих позивачем за кредитним договором № MKAWGK00000169 від 24.04.2008, вважає наявними підстави для його розірвання відповідно до ст. 652 Цивільного кодексу України. Істотна зміна обставин полягає: з боку позивача - у можливості набуття права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , за рахунок коштів, отриманих у кредит, в разі погашення кредиту; а також позбавлення можливості, в разі неспроможності повернути борг - в рахунок погашення боргу повернути іпотечну квартиру; з боку відповідача - позбавлення можливості, в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання, одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Оскільки, в досудовому порядку розірвати укладений кредитний договір не видалось можливим, просить розірвати такий у судовому.

11.08.2017 - Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області (далі - судом) відкрито провадження по справі.

18.03.2018 - судом відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про забезпечення позову.

18.04.2018 - судом відмовлено у задоволенні поданого представником відповідача клопотання про проведення засідання у режимі відеоконференції.

26.09.2018 - судом задоволено клопотання представника відповідача про проведення засідання у режимі відеоконференції.

У судове засідання позивач та її представник не з`явилися, про час і місце розгляду справи були належним чином повідомлені. Через канцелярію суду надійшла заява представника позивача, в якій він просить розглянути справу без їхньої участі, позовні вимоги підтримують, просять їх задовольнити, не заперечують проти заочного рішення.

У судове засідання представник відповідача не з`явилася, про час і місце розгляду справи була належним чином повідомлена. Через канцелярію суду надійшла заява, в якій вона просить розглянути справу без її участі, проти позову заперечує, просить у його задоволенні відмовити.

Згідно з поданим відзивом, представник відповідача заперечує проти позовних вимог, просить у їх задоволенні відмовити з огляду на наступне. Так, зазначає, що у провадженні Берегівського районного суду Закарпатської області перебувала справа № 2-1078/11 за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про дострокове розірвання договору № MKAWGK00000169 від 24.04.2008, у задоволенні якого судом було відмовлено. Істотного порушення кредитного договору зі сторони банку не має, як немає заподіяної шкоди позивачу. Згідно з умовами кредитного договору № MKAWGK00000169 від 24.04.2008, банк зобов`язався надати ОСОБА_1 кредит у розмірі 63 367,50 доларів США на термін до 24.04.2028, а остання, в свою чергу, зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за його користування в строки і порядку, встановлені договором. Щодо розірвання даного кредитного договору на підставі ч. 2 ст. 652 ЦК України, то звертає увагу на те, що позивачем не доведено існування наявності всіх чотирьох умов, передбачених наведеною законодавчою нормою, виконання якої є обов`язковою підставою для розірвання кредитного договору. Окрім того, вказує, що банк звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за вказаним кредитним договором, який, наразі, знаходиться на розгляді в апеляційному суді.

Згідно з поданим представником позивача запереченням на відзив, останній вказує наступне. Щодо посилання відповідача на рішення Берегівського районного суду Закарпатської області по справі № 2-1078/11, то таке стосувалося скасування, а не розірвання спірного кредитного договору. Підставою для відмови у задоволенні вказаного позову було недотримання позивачем досудового порядку врегулювання спору. Відтак, наголошує на відмінності підстав даних позовів. Щодо наявності всіх чотирьох умов, передбачених ч. 2 ст. 652 ЦК України, то зазначає про їх наявність, а саме: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане - ні ОСОБА_1 , ні ВАТ КБ «Приватбанк» не допускали зміну обставин, що настала - скасування засобу забезпечення, визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, на яку видавався кредит відповідно до п. 8.1-8.3 кредитного договору; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися - рішення суду в справі № 2-77/10 від 08.06.2010, а також вирок Апеляційного суду в справі № 297/2214/14р від 15.10.2015 вказують на те, що сторони не змогли вплинути на зміну умов кредитного договору в частині забезпечення його виконання позичальником; або усунути негативні наслідки після їх виникнення при всій турботливості та обачності; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору - згідно з умовами кредитного договору такий надавався на придбання квартири, яка, в свою чергу, була предметом застави та іпотеки, тобто виступала в якості виду забезпечення виконання зобов`язання. Внаслідок визнання за судовим рішенням недійсним договору купівлі-продажу даної квартири, іпотечний договір також було скасовано, що порушило майновий інтерес позивача - придбання квартири, шляхом отримання кредиту; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона - умовами укладеного кредитного договору не встановлено, що в разі зміни обставин, у зв`язку з якими укладався кредитний договір, всі ризики, витрати, тощо покладаються на позичальника. Позичальник позбавлена можливості досягнути кінцевої мети, з якою укладався договір - набуття права власності на квартиру; позбавлена можливості повернути вказану квартиру як заставне майно; при цьому, за позичальником залишається обов`язок повернути кредит і відсотки за його користування аж до 2028 року. Окрім того, зауважено, що визнання недійсним в судовому порядку договору купівлі-продажу квартири від 25.04.2008 та договору іпотеки від 25.04.2008 є істотною зміною обставин, які дають підстави визнати кредитний договір розірваним.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено судом та не оспорюється сторонами, 24.04.2008 між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № MKAWGK00000169 відповідно до умов якого банк надав грошові кошти у розмірі 63 367,50 доларів США на такі цілі: 49 700,00 доларів США - на придбання нерухомості; 994,00 доларів США - на сплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту; 355,00 доларів США - страхування майна; 248,50 доларів США - особисте страхування; а також 12 070,00 доларів США - на сплату страхових платежів.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Істотними умовами кредитного договору, виходячи з положень статей 638 та 1054 ЦК України, є розмір кредиту, розмір відсотків за користування кредитом та строк, на який передано кошти і протягом якого позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити відсотки.

Як встановлено судом, сторонами кредитного договору № MKAWGK00000169 від 24.04.2008 були ЗАТ КБ «ПриватБанк» (кредитодавець) та ОСОБА_1 (позичальник).

Своє волевиявлення сторони договору виразили, підписавши спірний кредитний договір, в якому досягли згоди з усіх його істотних умов.

Як випливає зі змісту позовної заяви, на думку позивача, підставою для розірвання кредитного договору є втрата цільового призначення кредитних коштів.

Щодо наведеного посилання, суд відзначає, що цільовий характер кредитування визначається кредитодавцем задля оцінки ризиків та реальних потреб позичальника в кредитних коштах. Нецільове використання кредиту позичальником, як правило, переслідується кредитором, який встановлює за це штрафи, обмежує, а іноді й припиняє кредитування.

Як встановлено судом зі спірного кредитного договору, позичальник зобов`язався використати кредит на цілі, зазначені в п. 8.1 даного договору (п. 2.2.1 спірного кредитного договору), а саме: 49 700,00 доларів США - на придбання нерухомості; 994,00 доларів США - на сплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту; 355,00 доларів США - страхування майна; 248,50 доларів США - особисте страхування; а також 12 070,00 доларів США - на сплату страхових платежів. Наслідки порушення позичальником зобов`язань, передбачених умовами даного договору, у т.ч. при порушенні цілі використання коштів передбачені п. 2.3.3 спірного кредитного договору.

Таким чином, укладаючи спірний кредитний договір ОСОБА_1 розраховувала отримати кредитні кошти для власних потреб, а ЗАТ КБ «ПриватБанк» розраховував на повернення кредитних коштів зі сплатою відсотків та винагороди за його користування. З огляду на що, твердження позивача про те, що в результаті укладення кредитного договору вона розраховувала набути право власності на квартиру - є хибними та не відповідають суті кредитного договору.

Судом також встановлено та не оспорюється позивачем, що отримані нею кредитні кошти були використані на придбання квартири АДРЕСА_2 відповідно до укладеного 25.04.2008 між нею та ОСОБА_2 договору купівлі-продажу. З огляду на що, отриманий кредит використано на цілі, передбачені спірним кредитним договором. Позивач за власним розсудом обрала та вирішила придбати саме цю квартиру та погодилася укласти відповідний правочин саме з цим покупцем, беручи на себе всі, пов`язані з цим, ризики.

В подальшому, 25.04.2008 між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «ПриватБанк» було укладено Договір іпотеки квартири, згідно з яким позивач на забезпечення виконання зобов`язання за вищевказаним кредитним договором надала в іпотеку банку квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , в силу чого останній отримав право, в разі невиконання іпотекодацем зобов`язань, забезпечених іпотекою, одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця.

Згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Згідно з ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно з ч. 1 ст. 575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

З огляду на наведені законодавчі норми, забезпечення виконання зобов`язання, шляхом встановлення спеціальних способів, які стимулюють боржника до належної поведінки, покликане гарантувати виконання останнім основного зобов`язання з урахуванням інтересів кредитора.

08.06.2010 рішенням Берегівського районного суду Закарпатської області у справі № 2-77/10 договір купівлі-продажу жилої квартири АДРЕСА_2 від 25.04.2008, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований в реєстрі за № 1-1698 та договір іпотеки цієї квартири від 25.04.2008, укладений між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» Мукачівським відділенням 09 філії Закарпатського РУ та ОСОБА_1 , зареєстрований в реєстрі №1-1700 - визнано недійсними.

08.09.2010 ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області, вказане рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 08.06.2010 у справі № 2-77/10 - залишено без змін.

Як встановлено судом з вказаних судових рішень, на час укладення між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договору купівлі-продажу від 25.04.2008, - квартира адресою: АДРЕСА_2 , перебувала під обтяженням: 1) на підставі постанови державного виконавця від 22 січня 2008 року при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-832/07, виданого 24 грудня 2007 року Берегівським районним судом про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 227 250,00 грн. боргу та 1730,00 грн. судових витрат з метою забезпечення виконання рішення суду накладено арешт на все майно, що належить на праві власності ОСОБА_4 та заборонено відчуження будь-якого майна, яке належить ОСОБА_4 ; 2) на підставі ухвали Берегівського районного суду від 28.02.2008 про забезпечення цивільного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення 181 800,00 грн. боргу та 1776,00 грн. судових витрат - накладено арешт на житлові будинки, що знаходяться у власності ОСОБА_4 , у тому числі на квартиру АДРЕСА_2 . Відтак, як вказано судом, оскільки в момент вчинення правочину (договору купівлі-продажу) стороною (сторонами) не додержано вимог ч. 1 ст. 203 ЦК України, такий правочин визнано недійним та, оскільки послідуючий правочин, договір іпотеки, укладений на підставі вказаного договору купівлі-продажу, він також визнаний судом недійсним.

В подальшому, як встановлено судом, ОСОБА_1 зверталася до суду з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» в особі Мукачівської філії Закарпатського регіонального управління ПАТ КБ «Приватбанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_2 про скасування кредитного договору № MKAWGK00000169 від 24.04.2008. 16.10.2012 рішенням Берегівського районного суду Закарпатської області по справі № 2-1078/11 у задоволенні вказаного позову було відмовлено з підстав недотримання досудового порядку врегулювання спору та недоведенням перед судом існування усіх чотирьох умов, визначених ч. 2 ст. 652 ЦК України.

16.11.2012 позивач звернулася до відповідача в позасудовому порядку із заявою про розірвання кредитного договору № MKAWGK00000169 від 24.04.2008, посилаючись на судове рішення по справі №2-77/10 від 08.06.2010, яким в примусовому порядку в неї відібрано квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . Однак, відповідачем у такому було відмовлено, що підтверджується відповідною письмовою вимогою ОСОБА_1 від 16.11.2012 та листом ПАТ КБ «Приватбанк» за вих. № 22072 від 19.11.2012.

Судом також встановлено, що за фактом приховування накладення арешту та наявності спору щодо квартири за адресою: АДРЕСА_2 , - здійснювалося кримінальне провадження відносно ОСОБА_2 . Вироком Апеляційного суду Закарпатської області у справі № 297/2214/14-к від 15.10.2015 ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України. Цивільний позов потерпілої ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на її користь 354 005 грн. у відшкодування матеріальної шкоди та 20 000 грн. - у відшкодування моральної шкоди.

Окрім того, судом також встановлено, що Постановою Закарпатського апеляційного суду від 12.12.2019 по справі № 308/10189/15-ц вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 24.04.2008: 51217,40 доларів США - заборгованість за тілом кредиту; 35485,18 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 10000 доларів США - пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за кредитним договором.

Згідно з положеннями ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статей 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

За умовами статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч. 1 ст. 652 ЦК України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Згідно з ч. 2 ст. 652 ЦК України, якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Згідно з п. 15 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 № 5, закон пов`язує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю одночасно чотирьох умов, визначених частиною другою статті 652 ЦК України, при істотній зміні обставин.

Аналогічна правова позиція щодо застосування положень статті 652 ЦК України до подібних правовідносин викладена у постанові Верховного Суду від 12 червня 2018 у справі № 910/21034/17 і вона відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 23 травня 2011 року (справа № 3-47гс11).

При вирішенні спорів про розірвання договорів з підстав, передбачених ст. 652 ЦК України, необхідним є з`ясування питань стосовно доведення у чому саме полягали обставини, якими сторони керувалися при укладенні договору та як саме вони змінились, і чому така зміна є істотною.

Згідно з вимогами ст. ст. 76-80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

В даному випадку, позивачем не доведено перед судом наявність підстав для розірвання спірного договору, обумовлених ч. 2 ст. 652 ЦК України. Крім того, відповідачем (банком) виконані всі зобов`язання за кредитним договором - видано кредитні кошти, а позивачем (позичальником) такі кредитні кошти прийняті та використані.

Виходячи з встановлених конкретних обставин справи, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень суд прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог та недоведеність перед судом існування усіх чотирьох умов, визначених ч. 2 ст. 652 ЦК України для розірвання спірного договору. З огляду на що, законодавчі підстави для задоволення позовних вимог - відсутні, у зв`язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 76- 81, 89, 258-259, 263-265, 352-355 ЦПК України суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» про розірвання кредитного договору - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду В.Й. Данко