У Х В А Л А

іменем України

"07" серпня 2020 р. Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Орєхова О.І.,

за участі секретаря Сокур О.В.

розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Ухвалою судді від 11 грудня 2018 року постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості. Постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання у справі.

По справі неодноразово ухвалою суду призначалася комплексна судова експертиза, зазначені ухвали оскаржувалися до Київського апеляційного суду.

Останнього разу, ухвалою суду від 04 вересня 2019 року по справі було призначено комплексну судову експертизу, повернення якої доручено експертам Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України та зупинено провадження по справі на час її проведення.

Ухвала суду була оскаржена відповідачем ОСОБА_3 до Київського апеляційного суду.

Постановою Київського апеляційного суду від 31 жовтня 2019 року апеляційна скарга ОСОБА_3 була залишена без задоволення, а ухвала суду залишена без змін.

Для виконання ухвали суду до Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України було направлено матеріали цивільної справи № 357/13488/18.

Двічі матеріали справи повертались з експертної установи на адресу суду без їх виконання, безпідставно та необґрунтовано.

Реагуючи на зазначене, судом 27 січня 2020 року було винесено окрему ухвалу, яка була оскаржена Київським НДЕКЦ МВС України до Київського апеляційного суду, постановою Київського апеляційного суду від 10.06.2020 року скарга залишена без задоволення, а ухвали без змін.

Матеріали зазначеної цивільної справи вкотре були направлені до Київського НДЕКЦ МВС України для виконання ухвали суду від 04.09.2019 року.

21 липня 2020 року до суду надійшло клопотання судового експерта Київського НДЕКЦ МВС України Кулінської О.І. за вх. № 27674, в якому остання просила суд для проведення комплексної судової експертизи надати перелік документів, які експерт може використовувати в якості вільних зразків підпису ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 22 липня 2020 року було відновлено провадження по справі та призначено підготовче засідання на 07 серпня 2020 року о 10 год. 00 хв.

06 серпня 2020 року представником позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 було подано до суду заяву про забезпечення позову, зареєстрованого за вх. № 30164, в якій просила накласти арешт на грошові кошти, які містяться на рахунках, вкладах в банках, та інших фінансових установах України, відкритих на ім`я ОСОБА_3 ; на все рухоме та нерухоме майно, що належить ОСОБА_3 , в межах суми позову 10062000,00 грн.

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що 18.10.2017 року ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 360000 (триста шістдесят тисяч) доларів США 00 центів, що підтверджується складеноювідповідачем власноруч розпискою від 18.10.2017 року, згідно якої ОСОБА_3 зобов`язувалась повернути ОСОБА_1 позику в розмірі 360000 (триста шістдесят тисяч) доларів США 00 центів у строк до 01.07.2018 р. Вказана розписка отримана ОСОБА_1 , а грошові кошти в сумі 360000 (триста шістдесят тисяч) доларів США 00 центів отримані ОСОБА_3 , що відповідно є офертою (пропозицією укласти договір) і відповіддю на оферту - акцептом. З огляду на значну суму боргу - понад десять мільйонів гривень, відмова в поверненні грошових коштів свідчить про недобросовісні дії ОСОБА_3 та відсутність реальних намірів щодо повернення грошових коштів ОСОБА_1 . Разом з цим, не вжиття заходів забезпечення позову дозволить ОСОБА_3 протягом всього часу судового розгляду справи № 357/13488/18 здійснювати відчуження належного їй на праві власності майна та вчиняти інші дії, які утруднять або зроблять неможливим невідкладно звернути стягнення на належне ОСОБА_3 майно. Також, ОСОБА_3 за період з червня 2018 року по січень 2019 року здійснювались дії щодо відчуження належного їй майна, а саме земельних ділянок, квартир та автомобілів, для того, щоб уникнути виконання зобов`язання по поверненню ОСОБА_1 грошових коштів в розмірі 360000 (триста шістдесят тисяч) доларів США 00 центів за розпискою від 18.10.2017 року.

Відчужуючи вищевказане нерухоме майно, ОСОБА_3 достеменно знала про свої зобов`язання, встановлені розпискою від 18.10.2017 року, щодо повернення ОСОБА_1 позики в розмірі 360000 (триста шістдесят тисяч) доларів США 00 центів у строк до 01.07.2018 p., тому могла і передбачала негативні наслідки для себе, у зв`язку з чим здійснила дії по відчуженню належного їй майна. Отже, поведінка ОСОБА_3 свідчить про потенційну можливість ухилення від виконання рішення суду та необхідність вжиття заходів до забезпечення позову. А тому просять суд накласти арешт на грошові кошти, які містяться на рахунках, вкладах в банках та інших фінансових установах України, відкритих на ім`я ОСОБА_3 а також на все нерухоме та рухоме майно належне ОСОБА_3 . Звертають увагу суду, що обраний захід до забезпечення позову не перешкодить діяльності відповідача та не порушить права інших осіб, а лише запровадить тимчасові обмеження, існування яких дозволяє створити належні умови для виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Суд, розглянувши заяву про забезпечення позову, приходить до висновку, щотака заява підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії. встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Частина 3 ст. 150 ЦПК України передбачає, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, чи майнових наслідків заборони відповідачу, іншим особам здійснювати певні дії.

Частина 1 ст. 151 ЦПК України передбачає, що заява про забезпечення позову повинна містити: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановлені зазначеної відповідальності слід врахувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд може брати до уваги інтереси не тільки позивача, та й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Таким чином, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Аналогічна позиція викладена і в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 вересня 2019 рокусправа № 320/3560/18, провадження № 61-5051св19.

Крім того, частиною 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»,передбачено, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження №14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Аналіз наведених норм діючого законодавства призводить до висновку, що забезпечення позову можливе лише при наявності між сторонами спору та наявності реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожен, чиї права та свободи, визнанні в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть, якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Встановлено, що між позивачем та відповідачем дійсно існує спір щодонеповернення грошових коштів в сумі 10062000,00 грн. (десять мільйонів шістдесят дві тисячі гривень). З огляду на значну суму, а саме: 10062000,00 грн. (десять мільйонів шістдесят дві тисячі гривень), відмова в поверненні грошових коштів, свідчить про недобросовісні дії ОСОБА_3 та відсутність реальних намірів щодо повернення грошових коштів ОСОБА_1 .

Розгляд справи неодноразово відкладався з різних причин, за клопотаннями сторін, неодноразово оскаржувалась відповідачем ухвали про призначення експертизи до Київського апеляційного суду та неодноразово цивільна справа поверталася без виконання з Київського НДЕКЦ МВС України.

З наявної в матеріалах справи розписки від 18 жовтня 2017 року вбачається, що відповідач отримавши у позивача в борг суму в гривнях, що є еквівалентною 360000 доларів США, які зобов`язується повернути до 01.07.2018 року.

Встановлено, що на час обумовленого сторонами у договірних зобов`язаннях повернення зазначеної грошової суми та за час перебування матеріалів даної цивільної справи на розгляді в суді, відповідачем ОСОБА_3 здійснювались дії щодо відчуження належного їй майна, а саме: 23.06.2018 року земельну ділянку № 322088300:01:002:0955, відчужено згідно договору дарування № 629 від 23.06.2018 року; 23.06.2018 року земельну ділянку № :02:008:0065, відчужено згідно договору дарування № 631 від 23.06.2018 року; 23.06.2018 року земельну ділянку № :05:008:0050, відчужено згідно договору дарування № 627 від 23.06.2018 року; 23.06.2018 року квартиру АДРЕСА_1 , відчужено згідно договору дарування № 633 від 23.06.2018 року; 12.12.2017 року квартиру АДРЕСА_2 , відчужено згідно договору дарування № 1331 від 12.12.2017 року; 23.06.2018 року автомобіль PEUGEOT 3008, 2013 року випуску, відчужено згідно договору купівлі-продажу № 3242/2018/997441; 02.01.2019 року автомобіль MERCEDES-BENZ C 180, 2014 року випуску, відчужено згідно договору купівлі-продажу № 3242/2019/1250999; 08.12.2017 року автомобіль HONDA ACCORD, 2008 року випуску, відчужено згідно договору купівлі-продажу № 6153/17/929, що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна та довідкою про надання інформації регіональним сервісним центром МВС в м. Києві.

Зазначене свідчить, що відповідач ОСОБА_3 маючи грошові зобов`язання перед позивачем, починаючи з червня 2018 року по січень 2019 року здійснювала дії щодо відчуження належного останній майна, а саме земельних ділянок, квартир та автомобілів, що свідчить про недобросовісні дії ОСОБА_3 та відсутність реальних намірів щодо повернення грошових коштів.

Отже, така поведінка відповідача ОСОБА_3 свідчить про потенційну можливість ухилення від виконання рішення суду.

Верховний Суд України у постанові від 25.05.2016 року у справі № 6-60ц16 зазначив, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі для попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З огляду на приписи статті 2 ЦПК України слід підкреслити, що сутність захисту прав, свобод чи інтересів фізичних осіб полягає у спрямуванні цього захисту в першу чергу на відновлення порушеного права.

Тому, невжиття заходів забезпечення позову дозволить відповідачу здійснювати відчуження належного їй на праві власності майна та вчиняти інші дії, які в подальшомуутруднять або зроблять неможливим виконання рішення суду у даній справі.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що заявлений позивачем вид заходів забезпечення позову, передбачений нормами чинного законодавства та є доцільним заходом забезпечення позову в рамках даної цивільної справи. Таке забезпечення позову, виходячи з предмету спору, можна вважати спів мірним із заявленими вимогами.

Необхідність обрання даного виду забезпечення позову є обґрунтованою, оскільки порушено права та законні інтереси позивача, і звернення з заявою про забезпечення позову здійснено з метою його захисту.

Отже, невжиття такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на грошові кошти, які містяться на рахунках, вкладах в банках та інших фінансових установах України, відкритих на ім`я ОСОБА_3 , на все рухоме чи нерухоме майно, яке належить ОСОБА_3 , може істотно ускладнити чи унеможливити виконання майбутнього рішення, так як існує реальна можливість їх відчуження та вчинення будь-яких можливих юридичних дій з цим майном та грошовими коштами.

Як передбачено ч. 7 ст. 153 ЦПК України, в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, а також вирішує питання зустрічного забезпечення.

Станом на час розгляду судом заяви про забезпечення позову у суду відсутні підстави вважати, що існують обставини, з якими законодавець встановив обов`язок суду на застосування зустрічного забезпечення, згідно з ч. 3 ст. 154 ЦПК України.

Забезпечення позову згідно із ст. 258 ЦПК України є видом судового рішення, яке відповідно до ст. 124 Конституції України та ст. 18 ЦПК України є обов`язковим для виконання всіма державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями та посадовими особами на всій території України.

А відтак, вимогу ст. 157 ЦПК України про те, що ухвала про забезпечення позову виконується в порядку, встановленому для виконання судових рішень, можна цілком обґрунтовано розглядати як загальну вимогу про обов`язковість судових рішень, встановлену ст. 124 Конституції України та ст. 18 ЦПК України.

Таким чином, ухвала про забезпечення позову є обов`язковою до виконання всіма суб`єктами, кому вона адресована та кого вона стосується і повинна бути виконана цими суб`єктами самостійно, тобто без залучення державної виконавчої служби. Це саме стосується Відділу державної реєстрації управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради, який відповідно до закону в силу своїх повноважень зобов`язаний виконати ухвалу суду про арешт нерухомого майна, наклавши заборону на його відчуження та внести відомості про обтяження до відповідних реєстрів.

Суд вважає, що наразі відсутні підстави вважати застосування даного виду забезпечення позову таким, що спричинить відповідачеві збитки.

З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, про необхідність задоволення заяви про забезпечення позову.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 2, 18, 81, 157, 149-153, 258, 263, 353 ЦПК України, ст. 124 Конституції України, Постановою Пленуму Верховного Суду Українивід 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розглядізаяв про забезпечення позову», суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, про забезпечення позову задовольнити повністю.

Вжити заходи по забезпеченню позову, шляхом накладення арешту на:

- грошові кошти, які містяться на рахунках, вкладах в банках та інших

фінансових установах України, відкритих на ім`я ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 );

- на все рухоме майно, що належить ОСОБА_3 (РНОКПП

НОМЕР_2 );

- на все нерухоме майно, що належить ОСОБА_3 (РНОКПП

НОМЕР_2 ), в межах суми позову 10062000,00 грн. (десять мільйонів шістдесят дві тисячі 00 коп.).

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Ухвала суду про забезпечення позову виконується негайно з дня її постановлення в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Направити примірник ухвали про забезпечення позову заявнику та всім особам для негайного виконання, яких стосуються заходи забезпечення позову і відповідним державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання. Учасник справи, якому ухвала не була вручена в день її підписання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду надрукована в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

СуддяО. І. Орєхов