Номер провадження: 22-ц/813/1479/20
Номер справи місцевого суду: 501/2960/15-ц
Головуючий у першій інстанції Пушкарський Д. В.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.05.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Драгомерецького М.М. (суддя-доповідач),

суддів: Громіка Р.Д.,

Дрішлюка А.І.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Латій Олени Вікторівни в інтересах ОСОБА_1 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 13 червня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

30 червня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що йому на праві приватної власності належить автомобіль «Nissan Maxima», номерний знак НОМЕР_1 .

22 березня 2013 року автомобіль знаходився перед воротами будинку АДРЕСА_1 , поряд з яким розташована будова №18, що належить відповідачу ОСОБА_1 .. В наслідок сильного пориву вітру кам`яний паркан, яким була огороджена ділянка відповідача, впав на капот автомобіля «Nissan Maxima», номерний знак НОМЕР_1 , та спричинив Механічні пошкодження. Оскільки відповідач відмовляється добровільно відшкодувати заподіяну шкоду, позивач був вимушений звернутися із вказаним позовом до суду.

Відповідач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, але за участі його представника (а. с. 112), у задоволенні позову просив відмовити з підстав, викладених в письмових запереченнях. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином про день, час та місце розгляду справи (а. с. 201), про причини неявки суду не повідомив.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 13 червня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 25 320 гривень, а в рахунок відшкодування моральної шкоди - 1 000 гривень, судові витрати в розмірі 665 гривень.

В решті позовних вимог відмовлено.

У апеляційній скарзі адвокат Латій О.В. в інтересах ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлене 05 травня 2020 року.

Позивач ОСОБА_2 не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної скарги не направив.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У частинах 1 та 2 статті 367 ЦПК України зазначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

За змістом статей 15, 16 ЦК України особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною 2 статті 16 ЦК України.

Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

На підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Тихоновою В.Є., 25 вересня 2012 року за реєстровим №1280, ОСОБА_3 уповноважив ОСОБА_2 на розпорядження автомобілем марки «Nissan Maxima», номерний знак НОМЕР_1 , 1998 року випуску, номер шасі (кузова, рами) № НОМЕР_2 , колір - чорний (а. с. 128).

Згідно відповіді Територіального сервісного центру МВС України №5150 за вих. №31/15/5150-201 від 28.02.2017р. вказаний автомобіль 19 грудня 2008 року був зареєстрований на гр. ОСОБА_3 .. 03 грудня 2014 року було проведено перереєстрацію на гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - на гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - на гр. ОСОБА_6 , а ІНФОРМАЦІЯ_4 - на гр. ОСОБА_7 (а. с. 132).

23 березня 2013 року внаслідок сильних поривів вітру, за адресою: АДРЕСА_2 , на автомобіль позивача впав цегляний паркан, який спричинив пошкодження автомобіля (а. с. 7, 9-17).

Відповідно до висновку про результати розгляду матеріалів ДІМ Іллічівського МВ в Одеській області від 30 березня 2013 року з`ясовано, що в даному випадку відсутні ознаки злочину чи правопорушення, а тому відмовлено у відкритті кримінального провадження за ст. 194 КК України (а. с. 5).

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності у діях відповідача ОСОБА_1 вини щодо недоведеності протиправності поведінки заподіювача шкоди 23 березня 2013 року не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.26 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» благоустрій присадибної ділянки проводиться її власником або користувачем цієї ділянки.

Згідно ч. 2 ст.17 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» громадяни у сфері благоустрою населених пунктів зобов`язані: 1) утримувати в належному стані об`єкти благоустрою (їх частини), що перебувають у їх власності або користуванні, а також визначену правилами благоустрою території населеного пункту прилеглу до цих об`єктів територію; 2) дотримуватися правил благоустрою території населених пунктів; 3) не порушувати права і законні інтереси інших суб`єктів благоустрою населених пунктів; 4) відшкодовувати в установленому порядку збитки, завдані порушенням законодавства з питань благоустрою населених пунктів; 5) допускати на об`єкти благоустрою, що перебувають у їх власності або користуванні, аварійно-рятувальні та інші служби для здійснення заходів щодо запобігання і ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Відповідно до ч. 2 ст. 21Закону України «Про благоустрій населених пунктів» мала архітектурна форма - це елемент декоративного чи іншого оснащення об`єкта благоустрою.

До малих архітектурних форм належать:

альтанки, павільйони, навіси;

паркові арки (аркади) і колони (колонади);

вуличні вази, вазони і амфори;

декоративна та ігрова скульптура;

вуличні меблі (лавки, лави, столи);

сходи, балюстради;

паркові містки;

огорожі, ворота, ґрати;

інформаційні стенди, дошки, вивіски;

інші елементи благоустрою, визначені законодавством.

Розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до цього Закону за рішенням власника об`єкта благоустрою з дотриманням вимог законодавства, державних стандартів, норм і правил.

Таким чином, власник земельної ділянки, що вирішив огородити її парканом повинен дотримуватись державних стандартів та норм і правил щодо такого будівництва та пересвідчитись у його міцності та надійності.

Наведене свідчить про те, що саме бездіяльність відповідача призвела до таких наслідків, як падіння паркану, у результаті чого позивачу заподіяно як майнову, так і моральну шкоду.

Згідно ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦПК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦПК України).

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Положеннями ч. 2 ст. 1192 ЦК України визначено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до акту прийому - здачі виконаних послуг №0250 від 18 вересня 2014 року ОСОБА_2 сплатив ФОП ОСОБА_8 25 320 гривень за ремонт автомобіля «Nissan Maxima», номерний знак НОМЕР_1 (а. с. 152-153), а тому колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відшкодування матеріальної шкоди у вказаному розмірі.

Стосовно позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача моральної шкоди, суд приходить до наступного.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до роз`яснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди» під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди не визначений на законодавчому рівні, а тому суд визначає його залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості, визначених ст. 3 ЦПК України.

Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, і міри відповідальності відповідача, який своїми діями завдав матеріальної шкоди позивачу, що в свою чергу привело до певних душевних страждань, хвилювань у зв`язку з пошкодженням його майна, з дотриманням принципу справедливості, пропорційності і розумності, судова колегія вважає, що позивачу дійсно було заподіяно моральної шкоду, яку суд першої інстанції оцінив у 1 000 гривень, з чим судова колегія погоджується.

Інші доводи апеляційної скарги відповідача не впливають на правильність рішення суду першої інстанції, яке ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин та норми права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам закону.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не впливають на правильність прийнятого судом рішення та не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382 - 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Латій Олени Вікторівни в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 13 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено: 05 травня 2020 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М.Драгомерецький

Р.Д.Громік

А.І.Дрішлюк