П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2020 року місто Маріуполь

справа № 221/2945/20

провадження № 22-ц/804/2536/20

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого Пономарьової О.М.,

суддів Мальцевої Є.Є., Ткаченко Т.Б.

секретар судового засідання т Сікора М.М.

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Волноваська міська рада

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на ухвалу Волноваського районного суду Донецької області у складі судді Писанець Н.В. від 07 травня 2020 року,

в с т а н о в и в:

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Волноваської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення.

Позивач просив встановити факт його постійного проживання разом із дядьком ОСОБА_2 на час відкриття спадщини - на день смерті останнього ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , був його дядьком, братом його матері ОСОБА_3 .

Після смерті останнього відкрилася спадщина, на яку позивач має права, як спадкоємець п`ятої черги, оскільки на час смерті проживав разом із дядьком.

Позивач зазначає, що звернувся до приватного нотаріуса Волноваського районного територіального округу Гончарова М.Л. з наміром оформити спадщину, однак отримав листа, в якому вказувалося на відсутність підстав для прийняття від нього заяв з питань спадкування, через відсутність доказів постійного проживання разом із померлим ОСОБА_2 .

Крім того, в позовній заяві ОСОБА_1 зазначив, що звертався до Волноваського районного суду Донецької області в порядку окремого провадження із заявою про встановлення факту проживання разом із спадкодавцем, проте, ухвалою суду від 03 жовтня 2019 року йому відмовлено у відкритті провадження та роз`яснено його право на звернення до суду в порядку позовного провадження.

Ухвалою Волноваського районного суду Донецької області від 07 травня 2020 року ОСОБА_1 відмовлено у відкритті провадження за його заявою про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Суд першої інстанції виходив з того, що незважаючи на те, що заява позивача має назву «позовна заява», сторони у справі заявлені як «позивач» та «відповідач», за своїм змістом та вимогою вона є заявою про встановлення факту, що має юридичне значення в порядку окремого провадження, та дійшов висновку, що з поданої заявником заяви про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем вбачається спір про право, який в подальшому необхідний заявнику для оформлення спадкових прав після смерті ОСОБА_2 , а тому заявлені вимоги не підлягають судовому розгляду в порядку окремого провадження, а спір належить вирішувати у порядку позовного провадження з вимогою щодо спадкування майна.

Не погодившись з ухвалою суду, 22 червня 2020 року позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та порушення його права на судовий захист, просив ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до Волноваського районного суду Донецької області.

Апеляційна скарга мотивована тим, що він звернувся до суду саме з заявою в порядку позовного провадження, зазначивши сторін у спорі, як «позивач» та «відповідач», сплативши судовий збір у розмірі, що передбачений за подання позову, а не заяви. Крім того, в позовній заяві вказано, що заява в порядку окремого провадження вже подавалась до суду, проте, заявник отримав відмову у відкритті провадження та роз`яснення про можливість звернення в порядку позовного провадження через наявність спору про право.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло, що в силу ч. 3 ст. 360 ЦПК України не є перешкодою для перегляду ухвали суду першої інстанції.

В судове засідання апеляційної інстанції сторони не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином, подали заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Відповідно до частини 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частини 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

За вимогами п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що заявлені вимоги не підлягають судовому розгляду в порядку окремого провадження, бо з тексту заяви вбачається, що встановлення факту, що має юридичне значення, необхідне заявнику для оформлення спадкових прав, а тому його встановлення впливатиме на спадкові права інших спадкоємців, існування яких цілком вбачається з матеріалів справи, тобто існує спір про право, який повинен розглядатися в порядку позовного провадження з вимогою щодо спадкування майна.

Згідно з частини 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення ( п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України).

У частині четвертій статті 315 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Суд першої інстанції встановив, що за змістом та вимогою позовна заява ОСОБА_1 є заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту, що має юридичне значення, не зважаючи на те, що заява названа позовною та містить вказівки на сторін «позивач» та «відповідач»

З такими висновками суду погодитись не можна.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , посилаючись на положення ст. 1265 ЦК України, якою передбачено, що у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, звернувся до суду з позовною заявою про встановлення факту його проживання однією сім`єю до часу відкриття спадщини зі спадкодавцем ОСОБА_2 , який є його дядьком і помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після смерті останнього відкрилася спадщина на належне йому на праві власності майно - земельну ділянку площею 2,69 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Вільненької сільської ради Волноваського району Донецької області.

Позивач зазначив, що постійно мешкав разом з дядьком в його домі за адресою: АДРЕСА_1 . Проте внаслідок відсутності доказів його постійного проживання за вказаною адресою, нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті дядька. При цьому ОСОБА_1 підтверджує факт проживання довідкою, виданою виконкомом Вільненської сільської ради Волноваського району Донецької області довідкою № 467/02-19 від 29 березня 2019 року.

Згідно з пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Волноваської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення, сплатив судовий збір за ставкою, встановленою відповідно до Закону України «Про судовий збір», як за позовну заяву немайнового характеру, яка подана фізичною особою.

В позовній заяві міститься інформація, що з тим самим предметом та з тих самих підстав позивачем подавалася заява в порядку окремого провадження, однак ухвалою Волноваського районного суду Донецької області від 03 жовтня 2019 року йому відмовлено у відкритті провадження у справі та роз`яснено право на звернення до суду в порядку позовного провадження, яким він і скористався.

Посилання суду першої інстанції про те, що встановлення заявленого позивачем юридичного факту впливатиме на спадкові права інших спадкоємців, існування яких цілком вбачається з матеріалів справи, є голослівним, нічим не підтвердженим, оскільки в матеріалах справи відсутні відомості про наявність іншим спадкоємців.

Статтею 186 ЦПК України визначений вичерпний перелік підстав, за наявності яких суддя відмовляє у відкритті провадження у справі. Це якщо :

1) заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства;

2) є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами;

3) у провадженні цього чи іншого суду є справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав;

4) є рішення третейського суду, прийняте в межах його компетенції, щодо спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, за винятком випадків, коли суд відмовив у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду або скасував рішення третейського суду і розгляд справи в тому самому третейському суді виявився неможливим;

5) є рішення суду іноземної держави, визнане в Україні в установленому законом порядку, щодо спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав;

6) настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які звернулися із позовною заявою або до яких пред`явлено позов, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Зазначених підстав суд в ухвалі не навів, не врахував, що позивач звернувся до суду в порядку позовного провадження, визначивши процесуальне становище сторін, як «позивач» та «відповідач», заява має назву «позовна заява» та зареєстрована судом як позовна заява, а не заява, подана в порядку окремого провадження, позивач зазначив, що вже звертався із заявою про встановлення факту в порядку окремого провадження, проте отримав відмову у відкритті провадження.

Згідно з частиною першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Вдруге відмовляючи ОСОБА_1 у відкритті провадження, суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, зробив передчасний та формальний висновок, що подана ним позовна заява фактично є заявою в порядку окремого провадження, надавши таким чином невірну оцінку формі та змісту позовної заяви.

Отже, доводи, наведені заявником в апеляційній скарзі є обгрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки судові процедури повинні бути справедливими (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Враховуючи викладене, оскаржуване судове рішення не може вважатись законним та підлягає скасуванню, а справа - передачі до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 367, 374, 379, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Волноваського районного суду Донецької області від 07 травня 2020 року скасувати.

Справу №221/2945/20 за позовом ОСОБА_1 до Волноваської міської ради про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини направити до Волноваського районного суду Донецької області для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 30 липня 2020 року.

Головуючий О.М. Пономарьова

Судді Є.Є. Мальцева

Т.Б. Ткаченко