Справа № 336/5200/19
Пр. № 2/336/416/2020
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2020 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого - судді Щасливої О.В.,

при секретарі Морозовій В.М.,

з участю представника позивача - адвоката Чулого І.С.,

представника відповідача - адвоката Немерюк Ю.В.,

розглянувши справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом, право власності на яке належить позивачу.

В позові зазначила, що є власником квартири АДРЕСА_1 , на реєстрації в якій перебуває відповідач, що доводиться ОСОБА_1 рідним братом. Право власності на житло позивач набула в порядку спадкування після смерті матері сторін ОСОБА_3 , яка сталася 3 травня 2017 року . Після смерті матері відповідач спірним житлом не користується, звідки переїхав до квартири, що належить жінці, з якою він перебуває у фактичних шлюбних стосунках, - АДРЕСА_2 . Відповідач квартирою не користується, добровільно видалившись з неї до іншого постійного місця проживання, бажання користуватися нею не виказує. Перебування відповідача на реєстраційному обліку в належному позивачу житлі створює перешкоди у здійсненні нею права власності, спричиняє збитки через необхідність сплати житлово-комунальних послуг виходячи із кількості зареєстрованих осіб, тому вона просить про усунення цих перешкод шляхом позбавлення відповідача права користування квартирою.

Ухвалою судді від 23.10.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Заходи забезпечення позову, доказів в справі не застосовувалися.

В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позову. Просить про ухвалення рішення на користь своєї довірительки.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечує, зауваживши на тому, що відсутнім є предмет спору, оскільки позивачу ніщо не перешкоджає припинити реєстрацію відповідача у відповідності до «Правил реєстрації місця проживання», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року № 207. Означені обставини роблять недоцільним як саме звернення до суду, так і покладення на відповідача видатків зі сплати заявлених позивачем витрат на правничу допомогу, які, до того ж, є неспівмірно великими порівняно зі складністю справи.

У зв`язку з викладеним представник просить про відмову в задоволенні позову.

Вислухавши учасників справи, з`ясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступних міркувань.

Судом встановлено, що позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.11.2017 року належить право власності на квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 7). Зазначене право зареєстроване в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а. с. 8). В квартирі зареєстрований відповідач, який фактично в ній не проживає (а. с. 11).

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а в силу ст. 383 ЦК власник жилого будинку має право використовувати помешкання, зокрема, для власного проживання, проживання інших осіб.

До видів речових прав на чуже майно в силу ст. 395 ЦК України відноситься, зокрема, право користування, а в силу ст. 401 ЦК право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Здійснення права власності внормоване статтею 319 ЦК України, відповідно до якої власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам інших осіб.

Вимоги позову спрямовані в русло правовідносин, які регулюють захист права власності і регламентовані главою 29 ЦК України.

Обрання такого способу захисту права, як усунення перешкод в здійсненні права користування майном, в контексті захисту права власності передбачено статтею 391 ЦК України, на яку посилається позивач і яка надає власнику право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном.

Згідно із роз`ясненнями пункту 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Виходячи з наведеної норми цивільного законодавства і роз`яснень постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, підставою для звернення особи, яка є власником, до суду за захистом права є наявність такої поведінки (бездіяльності) відповідача, що створює перешкоди позивачеві у здійсненні ним користування та розпорядження майном, тобто, на думку суду, для застосування судового захисту права власності необхідно не лише констатувати певні дії відповідача, але й причинний зв`язок між цією поведінкою і реальними або такими, що припускаються, порушеннями права позивача, а також наявність шкоди правам та інтересам позивача.

Вирішуючи вимоги позову про позбавлення відповідача права користування належною позивачу квартирою на користь позивача, суд виходить з того, що існування цього права може бути зумовлене його реалізацією, тобто постійним проживанням в житлі.

Між тим судом встановлено, що відповідач в квартирі не мешкає, сервітут щодо цього житла для відповідача не встановлений ані законом, ані рішенням суду.

Перебування ОСОБА_2 на обліку в житлі позивача створює для неї перешкоди у здійсненні повною мірою права власності, яке з урахуванням встановлених обставин та наведених норм закону підлягає захисту.

На умовивід суду про необхідність застосування судового захисту не впливають твердження представника відповідача про те, що «Правилами реєстрації місця проживання» внормовано позасудовий порядок припинення реєстрації, оскільки:

-по-перше, «Правила реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру», затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року № 207, внормовують підстави для зняття з реєстрації місця проживання особи, тоді як в позові висунуто вимогу про захист порушеного права власника шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом;

-по-друге, навіть для припинення реєстрації необхідна констатація відчуження житла, між тим позивач набула спірне житло в порядку спадкування, від реалізації права на яке відмовився відповідач.

У зв`язку з викладеним право позивача, як вже зазначено, підлягає захисту в обраний нею спосіб.

Суд не вбачає підстав для покладення на відповідача витрат зі сплати правничої допомоги, оскільки такі витрати, хоча й заявлені, проте не підтверджені жодними фактичними даними.

Керуючись ст. ст. 319, 383, 391 ЦК України, 2, 4, 5, 12, 13, 77-81, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , до ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Суддя О.В. Щаслива