Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2020 року м. Василівка

Василівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Носика М.А.,

секретар судового засідання Шак О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Василівка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Лисенко Ірини Юріївни, до ОСОБА_2 , Степногірської селищної ради Василівського району Запорізької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Запорізька будівельно-товарна біржа, про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності, суд,

встановив:

У листопаді 2019 року до Василівського районного суду звернулася адвокат Лисенко І.Ю., яка діє в інтересах позивачки ОСОБА_1 , із позовом до ОСОБА_2 , Степногірської селищної ради Василівського району Запорізької області, про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності. У позовній заяві зазначено, що 04 липня 1997 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме двохкімнатної квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до умов вищевказаного договору купівлі-продажу ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_1 придбала вищевказану двохкімнатну квартиру.На підставі ст. 15 Закону України « Про товарну біржу» від 10.12.1991 року даний договір був зареєстрований на Запорізькій будівельній товарній біржі в «Журналі реєстрації біржових правочинів з нерухомістю» 04 липня 1997 року. Даному договору був присвоєний інвентаризаційний номер постійного зберігання № НОМЕР_1 . В подальшому, даний договір був зареєстрований у Василівському районному бюро технічної інвентаризації Запорізької області, про що в реєстраційній книзі зроблено запис за № 80. Таким чином, ОСОБА_1 на підставі вищевказаного договору купівлі-продажу стала власницею двохкімнатної квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Вищевказана двохкімнатна квартира фактично була передана ОСОБА_1 04 липня 1997 року, тобто, в день отримання грошових коштів продавцем і підписання договору, шляхом звільнення вказаного житла і вручення ОСОБА_1 ключів від вхідних дверей. Саме з цього моменту та по теперішній час ОСОБА_1 безперервно і відкрито володіє цим нерухомим майном. При оформлені договору купівлі-продажу, а саме 04 липня 1997 року працівники Запорізької будівельної товарної біржі роз`яснили, що всі правочини в тому числі і даний договір купівлі-продажу, які були вчинені і зареєстровані товарною біржею, не підлягають нотаріальному посвідченню у відповідності до приписів Закону України «Про товарну біржу». Цих пояснень було достатньо і ОСОБА_1 вважала, що встановлені законом вимоги щодо форми вчинення правочину і його посвідчення було додержано до того моменту, поки не було порушено питання про можливість відчуження двохкімнатної квартири.На даний час, при зверненні до нотаріуса з метою оформлення відчуження даної двохкімнатної квартири ОСОБА_1 було роз`яснено, що вона не зможе провести відчуження свого нерухомого майна, тому що під час вчинення правочину не було додержано вимог закону щодо нотаріального посвідчення правочину, тобто, на даний час, право власності ОСОБА_1 на двохкімнатну квартиру не визнається іншими особами.ОСОБА_1 , як сторона вищевказаного договору, у повному обсязі виконала умови укладеного 04 липня 1997 року договору купівлі-продажу двохкімнатної квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , здійснено оплату за придбане майно грошовими коштами, які ОСОБА_3 одержала до підписання цього договору, що вбачається з п.5 даного Договору та вказаний Договір у відповідності з вимогами ч.2 ст.227 ЦК УРСР був зареєстрований у Василівському бюро технічної інвентаризації, у передбаченому Законом порядку, який діяв на час укладання правочину. Вказаний Договір купівлі-продажу з підстав недотримання нотаріальної форми, в судовому порядку недійсним не визнавався, ОСОБА_1 на підставі ст.ст.128, 153 ЦК УРСР і ст.49 Закону України «Про власність» набула право власності на об`єкт нерухомості, а саме двохкімнатну квартиру, яка розташований за адресою: АДРЕСА_1 і правомірно володіє нею. На даний час ОСОБА_1 не має можливості у інший спосіб, крім судового, оформити своє право на двохкімнатну квартиру, тому, вона просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу від 04 липня 1997 року укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрованого Запорізькою будівельною товарною біржею 04 липня 1997 року; визнати за ОСОБА_1 право власності на двохкімнатну квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 04 липня 1997 року, зареєстрованого Запорізькою будівельною товарною біржею 04 липня 1997 року.

Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 05 грудня 2019 року відкрито провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Лисенко Ірини Юріївни, до ОСОБА_2 , Степногірської селищної ради Василівського району Запорізької області, третя особа Запорізька будівельно-товарна біржа, про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності. Розгляд справи ухвалено провести в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Василівського районного суду від 11 березня 2020 року закрито підготове провадження по справі №311/4333/19 та призначено справу до судового розгляду.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Лисенко І.Ю. в судове засідання не з`явились, надали заяву про розгляд справи без їх участі, заявлені позовні вимоги підтримують та просять задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася без поважних причин, про час і місце розгляду справи була повідомлена судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку. Жодних документів на підтвердження поважності причин неявки відповідачем суду не надано, відзив та заперечень на позов не подано.

Представник віддповідача Степногірської селищної ради Василівського району Запорізької області в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій просить розглянути справу за їх відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Представник третьої особи Запорізької будівельно-товарної біржив судове засідання не з`явився.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши у сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку в сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав:

Судом встановлено, що 04 липня 1997 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений Договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме двохкімнатної квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (надалі Договір) (а.с.9).

Договір був зареєстрований 04 липня 1997 року на Запорізькій будівельній товарній біржі в Журналі реєстрації біржових правочинів з нерухомістю та йому був присвоєний інвентаризаційний номер постійного зберігання № НОМЕР_1 .

В подальшому, даний договір був зареєстрований у Василівському районному бюро технічної інвентаризації Запорізької області, про що в реєстраційній книзі зроблено запис за №80.

Таким чином, ОСОБА_1 на підставі вищевказаного договору купівлі-продажу стала власницею двохкімнатної квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Вищевказана двохкімнатна квартира фактично була передана ОСОБА_1 04 липня 1997 року, тобто, в день отримання грошових коштів продавцем і підписання договору, шляхом звільнення вказаного житла і вручення ОСОБА_1 ключів від вхідних дверей.

На даний час, при зверненні до нотаріуса з метою оформлення відчуження даної двохкімнатної квартири ОСОБА_1 було роз`яснено, що вона не зможе провести відчуження свого нерухомого майна, тому що під час вчинення правочину не було додержано вимог закону щодо нотаріального посвідчення правочину, тобто, на даний час, право власності ОСОБА_1 на двохкімнатну квартиру не визнається іншими особами.

ОСОБА_1 , як сторона вищевказаного договору, у повному обсязі виконала умови укладеного 04 липня 1997 року договору купівлі-продажу двохкімнатної квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , здійснено оплату за придбане майно грошовими коштами, які ОСОБА_2 одержала до підписання цього договору, що вбачається з п.5 даного Договору та вказаний Договір у відповідності з вимогами ч.2 ст.227 ЦК УРСР, був зареєстрований у Василівському бюро технічної інвентаризації, у передбаченому Законом порядку, який діяв на час укладання правочину.

Відповідно до ст.220 чинного ЦК України, у разі недодержання сторонами закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, які не заборонені законом.

Відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу», в редакції на 14 серпня 1996 року, зазначено, що біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

Статтею 227 ЦК УРСР, який діяв на час укладення правочину, передбачалася обов`язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) і його реєстрація органами місцевого самоврядування.

Положеннями ст.47 ЦК УРСР (в ред. 1963 року) передбачено, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 28 квітня 1978 року, зі змінами № 15 від 15 травня 1998 року «Про судову практику по справам про визнання угод недійсними», з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу. Якщо така угода виконана повністю або частково однією зі сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд, на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною.

У відповідності до ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності.

Таким чином, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги позивачки ОСОБА_1 та визнати дійсним договір купівлі-продажу від 04 липня 1997 року укладений між покупцем ОСОБА_1 та продавцем ОСОБА_2 , зареєстрований Запорізькою будівельною товарною біржею 04 липня 1997 року. Визнати за ОСОБА_1 право власності на двохкімнатну квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 04 липня 1997 року, зареєстрованого Запорізькою будівельною товарною біржею 04 липня 1997 року.

Керуючись ст.ст. 263-268, 273 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Лисенко Ірини Юріївни, до ОСОБА_2 , Степногірської селищної ради Василівського району Запорізької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Запорізька будівельно-товарна біржа, про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу від 04 липня 1997 року укладений між покупцем ОСОБА_1 та продавцем ОСОБА_2 , зареєстрований Запорізькою будівельною товарною біржею 04 липня 1997 року.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на двохкімнатну квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 04 липня 1997 року, зареєстрованого Запорізькою будівельною товарною біржею 04 липня 1997 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п.1 Розділу ХШ Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.А. Носик