ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/564/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.

секретар судового засідання Дубова М.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/20342/19за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 грудня 2019 року в складі судді Салоїд Н.М. по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в :

В липні 2019 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування заявлених позовних вимог банк посилався, що ОСОБА_1 відповідно до укладеного договору № б/н від 16 червня 2015 року отримав кредит у розмірі 15 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач, підписав Анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, чим підтвердив свою згоду на те що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті складають Договір про надання банківських послуг.

Проте, в зв`язку з неналежним виконанням взятих на себе зобов`язань, станом на 17 червня 2019 року ОСОБА_1 має заборгованості за кредитним договором в сумі 159 869 грн. 25 коп., яка складається з наступного: 64 204 грн. 96 коп.- заборгованість за тілом кредиту; 37 746 грн.20 коп.- заборгованість за простроченим тілом кредиту; 57 918 грн. 09 коп. - пені за прострочене зобов`язання.

Тому, банк вимагаючи стягнення лише частини бору, просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість в сумі 124 388 грн. 32 коп., яка складається з 64 204 грн. 96 коп. - заборгованості за тілом кредиту; 37 746 грн. 20 коп. - заборгованості за простроченим тілом кредиту та 22 437 грн. 16 коп. - нарахованої пені за прострочене зобов`язання за період з 16 червня 2015 року по 01 березня 2019 року.

Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 грудня 2019 року позов АК КБ «ПриватБанк» задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 користь АТ КБ «ПриватБанк» 15 000 грн. заборгованості за кредитним договором, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 16 червня 2015 року, а також судові витрати в сумі 231 грн. 65 коп., а всього - 15 231 грн. 65 коп. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу на заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 грудня 2019 року, не погоджуючись з таким рішенням в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення всієї суми тіла кредиту та простроченого тіла кредиту, а також пені за прострочений кредит. Апелянт вказує, що суд прийшов до безпідставного та необґрунтованого висновку про неукладеність кредитного договору між банком та ОСОБА_1 , при цьому не приймаючи до уваги ні факту одержання коштів відповідачем, ні нарахованої заборгованості відповідно до підписаної ним Анкети-заяви із визначеними істотними умовами договору. Крім того в матеріалах справи є докази про отримання відповідачем карток, термін їх дії, виписки по карткових рахунках, проте суд цих обставин не дослідив та не встановив дійсних обставин щодо розміру фактично отриманих коштів.

Також апелянт вважає, що суд першої інстанції помилково, посилався на правові висновки висловлені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року, оскільки вона стосується іншої конкретної справи за інших правовідносин сторін, а саме коли відповідачем заперечувалися такі умови договору як такі, які були погоджені між сторонами, а в даному випадку відповідач не заперечував факт укладення кредитного договору та не оспорював його умови.

Крім того, банк зазначає, що відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про не укладеність договору, оскільки це є договір приєднання. Тому, встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, суд першої інстанції не мав жодних підстав відмовляти у стягненні всієї заборгованості по тілу кредит, в тому числі і за простроченим тілом кредиту та пені за прострочення кредиту. Крім того, стягуючи тіло кредиту, суд не перевірив розмір фактично отриманих боржником коштів та розмір їх повернення.

Тому, АТ КБ «ПриватБанк» просило заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 грудня 2019 року в частині відмови у стягненні всієї заборгованості по тілу кредиту, по простроченому тілу кредиту та пені за прострочене зобов`язання скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким ці вимоги банку задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду зміні з наступних підстав.

У відповідності до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для зміни судового є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Так судом встановлено, що ОСОБА_1 16 червня 2015 року підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, за змістом якої відповідач визнав, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становлять укладений між сторонами договір про надання банківських послуг.

До анкети-заяви Банк додав витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг.

Разом з цим в анкеті-заяві ОСОБА_1 засвідчив, що він ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті Приватбанку - www.privatbank.ua) та погоджується з ними.

За умовами вказаного договору позичальник, з урахуванням збільшення кредитного ліміту, отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в сумі 15000 грн.

На виконання умов договору ОСОБА_1 було видано наступні кредитні картки: картка № НОМЕР_1 з терміном дії до квітня 2018 року, картка № НОМЕР_2 з терміном дії до січня 2019 року, картка № НОМЕР_3 з терміном дії до травня 2019 року, картка № НОМЕР_4 з терміном дії до серпня 2019 року, картка № НОМЕР_5 з терміном дії до вересня 2019 року. Кредитними коштами та відповідно кредитними картками відповідач користувався, періодично витрачаючи кредитні кошти та відповідно періодично погашаючи кредит.

За розрахунком Банку, доданим до позову, станом на 17 червня 2019 року заборгованість відповідача ОСОБА_1 становить 124388,32 грн., яка складається з 64204,96 грн. заборгованості за тілом кредиту, 37746,2 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту, 57918,09 грн. нарахованої пені.

Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції дійшов до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту, але в межах кредитного ліміту в розмірі 15000 грн. Відмовляючи у задоволенні решти позовних вимог суд вказав на їх недоведеність, зокрема, відсутність доказів щодо отримання позичальником кредитних коштів саме в розмірі тіла кредиту, яке вказано банком в позовній заяві.

Висновок суду не в повній мірі відповідає обставинам справи та вимогам закону з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

За змістом ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).

В силу ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Як передбачено ч.1 ст.633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Із положень ч.1 ст.634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, є фінансовою послугою (п.6 ч.1 ст.4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12 липня 2001 року №2664-ІІІ).

Відповідно до ч.1 ст.6 цього Закону (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб`єктами підприємницької діяльності на підставі договору. Договір, якщо інше не передбачено законом, повинен містити: 1) назву документа; 2) назву, адресу та реквізити суб`єкта підприємницької діяльності; 3) прізвище, ім`я і по батькові фізичної особи, яка отримує фінансові послуги, та її адресу; 4) найменування, місцезнаходження юридичної особи; 5) найменування фінансової операції; 6) розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; 7) строк дії договору; 8) порядок зміни і припинення дії договору; 9) права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; 10) інші умови за згодою сторін; 11) підписи сторін.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ч.ч.1, 2 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

В силу ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ч. 1 ст. 546 ЦК України).

Із норм ст.547 ЦК України слідує, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Як передбачено ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч.ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підтвердження своїх вимог АТ КБ «ПриватБанк» надало суду: розрахунок заборгованості за кредитним договором станом на 17 червня 2019 року, анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 16 червня 2015 року, витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку Ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщений на сайті https://privatbank.ua/terms/, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду».

Проте, підписана відповідачем анкета-заява від 16 червня 2015 року не містить процентної ставки за використання наданих кредитних коштів, а також відсутні умови щодо встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання та їх розміру.

Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, Ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщений на сайті https://privatbank.ua/terms/ та Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», Універсальна, 30 днів пільгового періоду», що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначають, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентну ставку, розмір обов`язкового щомісячного платежу, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років, а також інші умови.

Названі документи не підписані ОСОБА_1 , а матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяги з тарифів та умов розумів відповідач, ознайомився та погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку.

За відсутності достатніх підтверджень про конкретно запропоновані відповідачеві Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

У зв`язку з цим, до спірних правовідносин не можуть бути застосовані правила ч.1 ст.634 ЦК України, які регламентують правові засади договору приєднання.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд в постанові від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17, провадження № 14-131цс19), яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися нижчестоящими судами при застосуванні норм права.

Оскільки матеріали справи не містять доказів щодо істотних умов укладеного сторонами кредитного договору, то наданий АТ КБ «Приватбанк» розрахунок заборгованості щодо розміру пені є неналежним доказом в цій частині позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги з цих підстав про необґрунтованість відмови в частині позову про стягнення пені за прострочене зобов`язання слід відхилити.

Однак з висновком суду про недоведеність банком позову в частині стягнення тіла кредиту у вказаній банком сумі в повній мірі погодитись не можна, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності.

Зважаючи на те, що фактично отримані та використані позичальником грошові кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, банк вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Банк, пред`являючи вимоги про стягнення боргу, просив стягнути тіло кредиту 64 204, 96 грн. та прострочене тіло кредиту 37 746 грн. 16 коп.

Проте, як зазначає Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові, якщо фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, то відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Вищевказаного суд першої інстанції не врахував та не звернув на увагу на ту обставину, що згідно з наданим Банком розрахунком заборгованості, (а.с. 10), сума фактично отриманих позичальником коштів, починаючи за період з 01 вересня 2015 року та до 17 червня 2019 року, коли кредитор затвердив розрахунок кредитної заборгованості, (третя графа розрахунку «Витрати клієнтом кредитних коштів»), в загальному розмірі склала 308 304 грн. 69 коп.

В той же час, в графі розрахунку заборгованості від 17.06.2019 року «Сума погашення за наданим кредитом» Банком зазначені кошти, які у вказаний період різними платежами повертались відповідачем позивачу на погашення заборгованості і загальна сума у підрахунку у загальному розмірі за відповідний період з 01 вересня 2015 року до 17 червня 2019 року склала 248 594 грн. 93 коп.

Таким чином, станом на дату звернення до суду у позичальника перед Банком виникла заборгованість з фактично отриманих та неповернутих коштів у загальному розмірі 59 709 грн. 76 коп. (308 304, 69 - 248 594, 93? грн.), а не 15000 грн., про що помилково зазначив суд першої інстанції.

З огляду на вищевказане колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції, обґрунтовано відмовивши у стягненні з відповідача пені та простроченого тіла кредиту, неповно з`ясував обставини справи та безпідставно відмовив у стягненні з відповідача користь Банку суми фактично отриманих та неповернутих коштів у загальному розмірі 59 709 грн. 76 коп., у зв`язку із чим оскаржуване рішення в частині задоволення позову та судових витрат підлягає зміні.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь банку підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплати судового збору, понесені в суді першої інстанції пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 922,08 грн.: (59709,76х100:124388,32=48%х1921:100=963,19). При зверненні до апеляційного суду позивач сплатив 2881,5 грн., тому з урахуванням загальної суми задоволених вимог на його користь з відповідача підлягає стягненню 1383,12 грн. судових витрат у вигляді сплати судового збору за подання апеляційної скарги: (48%х2881,5:100=1383,12). Загальний розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 2305,02 грн. (922,08 +1383,12).

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 грудня 2019 року змінити, виклавши абзац другий резолютивної частини рішення в наступній редакції:

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ), на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, ) заборгованість за кредитним договором в сумі 59 709 грн. 76 коп. (п`ятдесят дев`ять тисяч сімсот дев`ять гривень сімдесят шість копійок) та судові витрати в сумі 2305 грн. 02 коп. по сплаті судового збору.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25 травня 2020 року.

Судді А.М. Костенко

Р.С. Гринчук

Т.В. Спірідонова