КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/4289/2020 Головуючий в суді 1 інстанції: Волошин В.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2020 року м. Київ

справа № 761/43591/18

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кийтранс-2005», яка подана представником Митяй Людмилою Анатоліївною, на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 листопада 2019 року, ухвалене у складі судді Волошина В.О.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кийтранс-2005», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди,

встановив:

У листопаді 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ТОВ «Кийтранс-2005», третя особа на стороні позивача - ОСОБА_2 , третя особа на стороні відповідача - ОСОБА_3 , в якому просив суд стягнути з відповідача на свою користь у відшкодування матеріальної шкоди 159635 грн. 15 коп.

Позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 30 травня 2018 року о 16:00 год. на перехресті вулиць Щусєва - О. Теліги в м. Києві мала місце дорожньо - транспортна пригода за участю автомобілів: «Богдан» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3 , який перебував на час ДТП у трудових відносинах з відповідачем, та «Chevrolet Lacetti» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , і який належить на праві власності позивачу.

Вказана ДТП мала місце з вини водія ОСОБА_3 , що встановлено постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 09 серпня 2018 року.

В результаті ДТП належний позивачу автомобіль «Chevrolet Lacetti» д.н.з. НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження. Згідно зі Звітом № 83/28.09.18 про оцінку вартості матеріального збитку від 16 вересня 2018 року, розмір матеріального збитку становить 159635 грн. 15 коп.

Оскільки в досудовому порядку відповідач, а також ТзДВ «СТ «Домінанта», в якому була застрахована цивільна відповідальність власника транспортного засобу, згідно з договором обов`язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів - Поліс АМ/2662750, не здійснюють відшкодування заподіяної шкоди, позивач вимушений звернутись до суду з вказаним позовом для захисту своїх порушених прав.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11 листопада 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кийтранс-2005» на користь ОСОБА_1 у відшкодування матеріальної шкоди 29 635 грн. 15 коп. та судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

В іншій частині позову - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ТОВ «Кийтранс-2005» через представника Митяй Л.А. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, не повне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Вказує, що судом першої інстанції було необґрунтовано покладено в основу рішення звіт № 83/28.09.18 про оцінку вартості матеріального збитку, оскільки всупереч вимогам чинного законодавства представники відповідача не були належним чином запрошені на огляд, чим було порушено п.5.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 142/5/2092 від 24.11.2003 року. Крім того, до позовної заяви позивачем не було долучено протокол огляду транспортного засобу від 13.09.2018 року, в якому зазначені пошкодження, заподіяні в результаті ДТП, що мала місце 30.05.2018 року.

Враховуючи, що звітом № 83/28.09.18 встановлено, що вартість відновлювального ремонту пошкодженого КТЗ перевищує ринкову вартість автомобіля, тому розмір матеріального збитку, завданого позивачу, визначено у розмірі ринкової вартості автомобіля до ДТП - 159 635 грн. 15 коп., то відповідно до ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» такий транспортний засіб вважається фізично знищеним та його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Всупереч вимогам п.7.17 та 7.18 Методики, вартість утилізації у звіті № 83/28.09.18 визначена не була, і станом на час розгляду справи судом та проведення судового засідання 10.07.2019 року відповідних доказів позивачем також надано не було, клопотання про призначення експертизи також не було заявлено.

Разом з тим, після отримання відзиву на позовну заяву 31.07.2019 року позивачем було надано до суду копію звіту № 83/28.05.19 від 11.05.2019 року, який складено з порушенням п. 5.1 Методики, оскільки оцінка транспортного засобу «Chevrolet Lacetti» д.н.з. НОМЕР_2 , здійснювалась оцінювачем ОСОБА_4 без огляду колісного транспортного засобу, а лише на підставі огляду від 13.09.2018 року, який проводився іншим оцінювачем ОСОБА_5 .

Крім того, не зважаючи на те, що на час складання звіту 11 травня 2019 року автомобіль позивачем було продано ( договір від 15.11.2018 року), звіт № 83/28.05.19 складено станом на 11.05.2019 року та утилізаційну вартість визначено за офіційним курсом гривні до долара США у розмірі 26, 205887 на час складання звіту, а не на момент ДТП.

З огляду на викладене, відповідач вважає, що подані позивачем звіти не можуть бути визнані належними та допустимими доказами визначення вартості заподіяної матеріальної шкоди. Крім того, судом було безпідставно визначено вартість залишків пошкодженого транспортного засобу на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу від 15.11.2018 року, та при цьому позивачем не було надано суду доказів отримання від покупця коштів на суму 30 000 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V (перегляд судових рішень) ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, справу розглянуто апеляційним судом відповідно до ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, третя особа ОСОБА_3 працював у відповідача ТОВ «Кийтранс-2005» на посаді водія автотранспортних засобів категорії «D» з 11 серпня 2017 року (наказ відповідача № 130 від 11 серпня 2017 року ) по 19 жовтня 2018 року (наказ відповідача № 151 від 19 жовтня 2018 року) ( а.с. 132- 134).

Згідно з договором оренди транспортних засобів від 22 грудня 2017 року, укладеним між відповідачем та ОСОБА_6 , відповідачу були передані в оренду 48 транспортних засобів, в тому числі автомобіль «Богдан» д.н.з. НОМЕР_1 (попередній д.н.з. НОМЕР_3 ).

08 грудня 2017 року між відповідачем та ТзДВ «СТ «Домінанта» було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів - Поліс АМ/2662750, строк дії з 12 грудня 2017 року до 11 червня 2018 року, відповідно до якого відповідач застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані із експлуатацією автомобіля «Богдан» д.н.з. НОМЕР_1 . (страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну складає 100000 грн., франшиза - 0,0 грн.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 26 червня 2018 року у справі № 761/21410/18 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 встановлено, що 30 травня 2018 року о 16:00 год. на перехресті вулиць Щусєва - О. Теліги в м. Києві мала місце ДТП за участі автомобілів: «Богдан» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , який перебував у трудових відносинах на час ДТП з відповідачем, та «Chevrolet Lacetti» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , що належить на праві власності позивачу.

Відповідно до вказаної постанови, ОСОБА_3 30 травня 2018 року о 16-00 год., керуючи автомобілем «Богдан» д.н.з. НОМЕР_1 на перехресті вул. Щусєва та вул. О.Теліги у м. Києві, здійснив проїзд перехрестя на забороняючий червоний сигнал світлофора, внаслідок чого відбулося зіткнення з автомобілем «Chevrolet Lacetti» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушив п. 8.7.3 е ПДР.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 26 червня 2018 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні правопорушення за ст. 124 КпАП України ( а.с. 12).

Також судом встановлено, що сторони повідомили ТзДВ «СТ «Домінанта» про настання страхового випадку, зокрема, представником ТОВ «Кийтранс-2005» надано копію повідомлення страхувальника про дорожньо-транспортну пригоду, зареєстроване у страховій компанії 31 травня 2018 року за вхідним № 2801 ( а.с. 60), однак страхове відшкодування виплачено позивачу не було.

Відповідно до звіту № 83/28.09.18 про оцінку вартості матеріального збитку від 16 вересня 2018 року розмір матеріального збитку дорівнює ринковій вартості автомобіля «Chevrolet Lacetti» д.н.з. НОМЕР_2 перед ДТП і становить 159 635 грн. 15 коп.

15 листопада 2018 року позивачем було здійснено відчуження залишків пошкодженого автомобіля за 30 000 грн. за договором купівлі-продажу № 8046/2018/1191656.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції враховуваввисновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц та виходив з того, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню у відшкодування матеріальної шкоди 29 635 грн.15 коп. (159 635 грн. 15 коп. - 100 000 грн. - 30 000 грн.), при цьому судом враховано положення ч. 1 ст. 1172, ст. 1187 ЦК України, п. 7.1.9 договору оренди транспортних засобів від 22 грудня 2017 року, укладеного між відповідачем та ОСОБА_6 .

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог позивачем не оскаржувалось, а тому відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України судом апеляційної інстанції в цій частині не переглядається.

З висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог колегія суддів погоджується та вважає, що висновки суду відповідають обставинам справи, наявним у матеріалах справи доказам та нормам матеріального права.

Доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до того, що відповідач вважає недоведеним розмір заподіяної позивачу шкоди, посилаючись на неналежність та недопустимість наданих позивачем доказів.

Проте такі доводи колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки вони спростовуються матеріалами справи. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що розмір заподіяної позивачу внаслідок ДТП шкоди є доведеним.

Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України майнова шкода відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно зі ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з частиною першою статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

За змістом ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до правової позиції, викладеної Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 по справі №755/18006/15-ц, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 26 червня 2018 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні правопорушення за ст. 124 КпАП України.

Тобто при розгляді цієї справи судом установлено преюдиційний факт про те, що 30 травня 2018 року мала місце ДТП, в результаті якої було пошкоджено автомобіль позивача і що винуватцем ДТП був працівник відповідача - третя особа ОСОБА_3 .

Також судом встановлено, що на час ДТП ОСОБА_3 виконував свої трудові обов`язки, покладені на нього відповідачем, що підтверджується дорожнім листом № К-00021724 від 30 травня 2018 року ( а.с. 136).

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Згідно з п. 7.1.9. договору оренди транспортних засобів від 22 грудня 2017 року, укладеного між відповідачем та ОСОБА_6 , орендар ТОВ «Кийтранс-2005» зобов`язаний відшкодувати шкоду, завдану іншій особі у зв`язку з використанням майна, що орендується ( транспортного засобу) ( а.с. 138-142).

Відповідно до частин другої і третьої статті 22 ЦК України збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 вересня 2018 року у справі № 643/4161/15-ц зроблено висновок, що порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано вищенаведеною статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватися не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують його вартість до ДТП. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди.

Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст.76 ЦПК України).

Судом першої інстанції правильно встановлено, що відповідно до звіту № 83/28.09.18 про оцінку вартості матеріального збитку від 16 вересня 2018 року розмір матеріального збитку, завданий власникові автомобіля «Chevrolet Lacetti» д.н.з. НОМЕР_2 становить 159635 грн. 15 коп.

Сума збитку визначена у звіті як ринкова вартість автомобіля до пошкодження, оскільки вартість відновлювального ремонту КТЗ становить 217 468 грн. 02 коп., що перевищує ринкову вартість автомобіля до ДТП, при цьому оцінювачем встановлений факт неможливості відновлення КТЗ відповідно до технічних вимог виробника ( а.с. 85- 99)

Як вбачається зі змісту вказаного звіту, огляд автомобіля було проведено 13.09.2018 року в присутності власника, звіт складений оцінювачем Приватного підприємства «Український центр врегулювання збитків «Ладен-Авто» ОСОБА_5 , який зареєстрований у Державному реєстрі оцінювачів та має кваліфікацію в межах напрямку «Оцінка дорожних транспортних засобів» ( а.с. 86,99, зворот), а також оцінку проводив стажист ОСОБА_4 .

Як вбачається зі звіту № 83/28.05.19 про утилізаційну вартість КТЗ від 11 травня 2019 року, оцінку виконано суб`єктом оціночної діяльності ФОП « ОСОБА_4 », який має кваліфікацію оцінювача за спеціалізацією «Оцінка дорожних транспортних засобів», кваліфікаційне свідоцтво оцінювача МФ № 210 від 15.12.2018 року ( а.с. 100-101).

Відповідно до вказаного звіту, оцінка проведена на підставі акту огляду від 13.09.2018 року, утилізаційна вартість складників автомобіля «Chevrolet Lacetti» д.н.з. НОМЕР_2 на дату оцінки КТЗ складає 30 515 грн. 95 коп. ( а.с. 165).

Враховуючи викладене, колегія суддів відхиляє доводи представника відповідача в апеляційній скарзі щодо порушення оцінювачем ОСОБА_4 при складанні звіту № 83/28.05.19 положень п. 5.1 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 142/5/2092 від 24.11.2003 року.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що представники відповідача не були належним чином запрошені на огляд пошкодженого автомобіля, чим було порушено п.5.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони спростовуються доданими до позовної заяви доказами: довідкою експерта - оцінювача ОСОБА_5 про те, що представник ТОВ «Кийтранс-2005» на огляд автомобіля 13.09.2018 року не з`явився, був запрошений за допомогою електронного повідомлення № 000159 ; копією електронного повідомлення № НОМЕР_4 відправленого ОСОБА_4 через Укрпошту на поштову адресу ТОВ «Кийтранс-2005» : Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вул. Остапа Вишні, 1 ( а.с. 15).

Розмір завданих позивачу збитків, який встановлено вищевказаними звітами, відповідачем не спростовано, тоді як обов`язок довести невідповідність заявлених вимог у частині визначення розміру матеріальної шкоди покладається саме на відповідача, а не на позивача, який довів суду, що розмір заподіяної йому внаслідок ДТП майнової шкоди становить 159 635 грн. 15 коп., а утилізаційна вартість складників автомобіля «Chevrolet Lacetti» д.н.з. НОМЕР_2 становить 30 515 грн. 95 коп.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір по суті позовних вимог, урахував вищевказані положення закону та дійшов правильних висновків, що розмір суми, що підлягає відшкодуванню позивачу , становить різницю між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, при цьому судом було враховано, що цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована ТзДВ «СТ «Домінанта» за полісом АМ/2662750, ліміт відповідальності становить 100 000 грн.

Згідно з договором купівлі-продажу транспортного засобу № 8046/2018/1191656 від 15 листопада 2018 року, укладеного у Територіальному сервісному центрі МВС 8046 РЦС МВС у м. Києві, позивачем було здійснено відчуження залишків вказаного автомобіля ОСОБА_7 за 30 000 грн. ( а.с. 106).

Отже, отримана відповідачем сума коштів від продажу залишків транспортного засобу загалом відповідає утилізаційній вартості складників автомобіля, яка була визначена вищевказаним звітом № 83/28.05.19 від 11 травня 2019 року.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції про те, що відповідач зобов`язаний сплатити на користь позивача відшкодування заподіяних йому внаслідок ДТП збитків, що визначене як різниця між вартістю транспортного засобу до ДТП (159 635 грн. 15 коп.), лімітом відповідальності страховика (100 000 грн.) та вартістю залишків транспортного засобу (30 000 грн.).

Представником відповідача ТОВ «Кийтранс» стосовно завищених, на його думку, сум при визначенні розміру матеріальної шкоди, не надано жодного доказу на спростування розміру майнової шкоди та підтвердження своїх заперечень, а тому колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги відповідача щодо відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження розміру заподіяної шкоди.

Обґрунтовуючи судове рішення, апеляційний суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини. Згідно з рішенням у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» ). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Таким чином, судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, надано вірну оцінку зібраним доказам, відповідно до спірних правовідносин правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення скасуванню не підлягає.

За правилами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кийтранс-2005», яка подана представником Митяй Людмилою Анатоліївною - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 листопада 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Немировська О.В.

Чобіток А.О.