Справа № 162/199/20
Провадження № 2/162/105/2020
ЛЮБЕШІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
18 травня 2020 року смт Любешів.
Любешівський районний суд Волинської області в складі судді Глинянчука В.Д., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу за цивільним позовом акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,
1. Відомості про рух справи. Заяви і клопотання, процесуальні дії у справі.
Акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк», «Приватбанк», Банк) звернулося до Любешівського районного суду Волинської області з цим позовом 10 березня 2020 року. У справі відкрито спрощене позовне провадження 06 квітня 2020 року. Перше судове засідання призначено на 18 травня 2020 року.
Позивачем разом з позовною заявою подано клопотання про розгляд справи у відсутності представника Банку. Позивач не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_1 , який належним чином сповіщений про час і місце розгляду справи, не повідомив про причини неявки у судове засідання, відзиву на позов не подав.
Ухвалою від 18 травня 2020 року постановлено провести заочний розгляд цієї справи.
Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) фіксування судового засідання технічним засобом не здійснювалось.
Рішення суду складено 18 травня 2020 року.

2.Стислий виклад позиції позивача.

АТ КБ «Приватбанк» свої вимоги мотивує тим, що відповідач ОСОБА_1 звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг та підписав анкету-заяву від 04 серпня 2008 року, згідно з якою отримав у Банку кредит у розмірі 2500 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач своїм підписом підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на сайті Банку www.privatbank.ua, складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг.

Відповідно до положень Умов та Правил надання банківських послуг, які є публічною офертою, АТ КБ «Приватбанк» публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг. Таким чином, клієнт отримує доступ до всіх без виключення послуг Банку.

При укладенні Договору сторони керувались положеннями цивільного законодавства, згідно з якими договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Пунктами 1.1.1.67, 1.1.5.1, 1.1.5.2 Договору для АТ КБ «Приватбанк» передбачена можливість зміни тарифів та інших невід`ємних частин Договору.

Банк використав своє право на зміну умов договору. Із 01 квітня 2019 року впроваджено зміни в Умови надання банківських послуг у частині нарахування відсотків, а саме: відповідно до пункту 2.1.1.2.12 у разі порушення зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, неустойки та виконання інших зобов`язань, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту клієнт зобов`язується сплатити на користь Банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого кредиту, які відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) встановлюється за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості у розмірі 86,4 % для картки «Універсальна», 84 % -- для картки «Універсальна gold».

Овердрафт (пункт 1.1.1.44 Договору) - короткостроковий кредит, який надається Банком клієнту у разі перевищення суми операції за платіжною карткою над сумою залишку коштів на його рахунку в розмірі ліміту кредитування.

Відповідач зобов`язався здійснювати погашення кредиту та процентів внесенням коштів на кредитний рахунок у розмірі не менше мінімального обов`язкового платежу відповідно до пункту 1.1.1.60 Договору, який розраховується у процентному співвідношенні від загальної заборгованості клієнта.

Пунктом 2.1.1.3.1 Договору передбачено можливість погашення кредиту та процентів двома шляхами: внесення клієнтом коштів у готівковій і безготівковій формі у розмірі мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок; договірним списанням, яке здійснює Банк з рахунку клієнта, у тому числі за рахунок кредитного ліміту.

Відповідач порушує свої зобов`язання за договором, внаслідок чого станом на 20 січня 2020 року має заборгованість перед Банком на суму 11814,46 гривень, з яких 3646,50 - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 966,16 - заборгованість за відсотками, нарахованими за прострочений кредит відповідно до статті 625; 6401,11 - пеня; 250 - штраф (фіксована частина); 550,69 - штраф (процентна складова).

Крім цього, позивач просить стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 2102 гривні, пов`язані з оплатою судового збору.

У матеріально-правовому обґрунтуванні позову позивач покликається на статті 207, 509, 526, 527, 530, 599, 610, 617, 634, 638, 642, 1054 ЦК.

3.Стислий виклад позиції відповідача.

Відповідач будь-яких заяв по суті справи не подав.

4. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Згідно із підписаною анкетою-заявою від 04 серпня 2008 року ОСОБА_1 приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг у «Приватбанку». Відповідач своїм підписом підтвердив, що він ознайомився з Умовами надання банківських послуг. Відповідач отримав кредитний ліміт у сумі 1900 гривень з базовою процентною ставкою 2,5 % на місяць для придбання товарів у розстрочку.

З наданої Банком довідки з тарифів обслуговування кредитної картки «Кредитка Універсальна, 55 днів пільгового періоду» слідує, що пільговий період за користування коштами Банку становить 55 днів (процентна ставка 0,01 % річних); базова відсоткова ставка на місяць становить 2,5 %; розмір щомісячних платежів - 7 % від заборгованості але не менше 50 гривень та не більше розміру заборгованості. Строк внесення щомісячних платежів до 25 числа кожного місяця. Комісія за несвоєчасне повернення кредиту становить 1 % від загальної суми заборгованості, але не менше 10 гривень у місяць.

Банком у вигляді таблиць подано розрахунок заборгованості за договором від 04 серпня 2008 року, укладеним між «Приватбанком» та ОСОБА_1 . Згідно із вказаними розрахунком відповідач користувався коштами Банку та вносив кошти на погашення заборгованості. «Приватбанк» доводить, що станом на 20 січня 2020 року, заборгованість відповідача складала 11814,46 гривень, з яких 3646,50 гривень - це заборгованість за простроченим тілом кредиту, 966,16 гривень - заборгованість за відсотками, нарахованими за прострочений кредит відповідно до статті 625; 6401,11 гривень - пеня; 250 гривень - штраф (фіксована частина); 550,69 гривень - штраф (процентна складова).

Суд звертає увагу, що згідно з поданим АТ КБ «Приватбанк» розрахунком у відповідача відсутня заборгованість за поточним тілом кредиту та відсотками.

Позивачем також подано витяг з Умов та правил надання банківських послуг в «Приватбанку» (ресурс: архів Умов та правил надання банківських послуг, розміщений на сайті https:// privatbank.ua/terms/).

Зазначений витяг зокрема містить пункти, які наведені судом у стислому викладі позиції позивача.

5. Норми права, які застосував суд.

Згідно із статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції держава захищає права споживачів.

Частиною першою статті 1 ЦК встановлено, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Згідно з пунктами 3, 6 частини першої статті 3 ЦК засадами цивільного судочинства зокрема є свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно з частинами першою, третьою статті 509 ЦК зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності зі статтею 530 ЦК, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 610 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності зі статтею 629 ЦК договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 634 ЦК встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частин першої, третьої статті 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Згідно з частиною першою статті 1055 ЦК кредитний договір укладається у письмовій формі.

У відповідності з частиною першою статті 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з частиною першою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, яка діяла у момент виникнення спірних правовідносин, договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

У рішенні № 7-рп/2013 від 11 липня 2013 року Конституційний Суд України зокрема зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

6.Мотиви суду щодо позовних вимог.

У відповідності з частиною першою статті 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності із статтею 76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 89 ЦПК встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд констатує, що позивачем не надано доказів з якими саме Умовами надання банківських послуг та Тарифами Банку ознайомився та розумів ОСОБА_1 при підписанні заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у «Приватбанку».

Документів первинного обліку про рух коштів по рахунку відповідача позивачем не подано.

У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17-ц, яку ухвалено з приводу подібних правовідносин, Велика Палата Верховного Суду вказала, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Надані позивачем Правила надання банківських послуг «Приватбанку», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Укладений між сторонами кредитний договір у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Велика Палата Верховного Суду вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, Велика Палата Верховного Суду погоджується, що Банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Отже, вирішуючи питання про стягнення з відповідача вказаних Банком складових заборгованості, суд констатує наступне.

З наданого Банком розрахунку слідує, що ОСОБА_1 користувався коштами Банку та вносив кошти на погашення заборгованості, станом на 20 січня 2020 року кредитна заборгованість (поточне тіло кредиту) та заборгованість за відсотками відсутні.

Заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 3646,50 гривень утворилась за рахунок овердрафту відповідно до Умов надання банківських послуг. Отже, прострочена заборгованість за кредитом не є складовою тіла кредиту, фактично --- це штрафна санкція, що застосовується Банком у випадку неповернення кредиту боржником у термін, визначений договором. Як уже було зазначено вище «Приватбанк» не надав доказів з якими саме Умовами надання банківських послуг та Тарифами Банку ознайомився та розумів ОСОБА_1 при підписанні заяви 04 серпня 2008 року.

Беручи до уваги встановлені обставини у справі, аналізуючи законодавство та правову позицію Верховного Суду, не підлягають до задоволення і вимоги Банку у частині стягнення відсотків на прострочений кредит, нарахованих позивачем пені та штрафів.

Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність повної відмови у позові.

7.Питання розподілу судових витрат.

Позивач при поданні позовної заяви сплатив 2102 гривні судового збору, які у зв`язку з відмовою у позові не підлягають стягненню з відповідача.

У матеріалах справи відсутні будь-які інші відомості про понесені сторонами судові витрати.

Враховуючи наведене, керуючись статтями 264, 265, 282 ЦПК, суд

ухвалив:

У задоволенні позову акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення 11814 (одинадцяти тисяч вісімсот чотирнадцяти) гривень 46 копійок кредитної заборгованості -- відмовити повністю.

Судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору при поданні позовної заяви, у розмірі 2102 гривні -- залишити за позивачем акціонерним товариством «Комерційний банк «Приватбанк».

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку.

Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

Строк для подання заяви про перегляд заочного рішення, апеляційної скарги обчислювати з врахуванням пункту 3 Прикінцевих положень Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України № 540-ІХ від 30 березня 2020 року

Суддя В.Д. Глинянчук