17.07.2020 Справа № 469/1598/18 2/469/137/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2020 року смт.Березанка

Березанський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді - Гапоненко Н.О.,

за участю секретаря судового засідання - Якубець С.В.,

учасники справи:

представник позивача Кіріченко В.М ОСОБА_1 - не з`явився,

відповідач ОСОБА_2 - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в:

Позивач 12 грудня 2018 року звернувся до суду з вказаним позовом, у подальшому уточненим заявою від 16 січня 2019 року, у якому зазначав, що відповідач на підставі заяви б/н від 20 червня 2011 року, яка разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, викладеними на банківському сайті www.privatbank.ua, складають договір про надання банківських послуг, отримав кредит у розмірі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, отримавши кредитну картку Універсальна, 55 днів пільгового періоду, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 43,20 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, та зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, сплачувати пеню та штрафи.

Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит згідно з договором, відповідач, у свою чергу, не надав своєчасно банку кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами відповідно до умов договору, у зв`язку з чим станом на 16 жовтня 2018 року заборгованість відповідача склала 23407,70 грн., у тому числі тіло кредиту 690,53 грн., відсотки за користування кредитом 8702,60 грн., пеня 12423,73 грн., штраф (фіксована частина) 500,00 грн. та штраф (процентна складова) - 1090,84 грн., тому позивач просив стягнути з відповідача вказану заборгованість та судовий збір.

02 квітня 2019 року судом відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

У судове засідання представник позивача не з`явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримання позовних вимог та відповідь на відзив, в якій зазначив, що банк забезпечив відповідачу можливість доступу до карткового рахунку різними можливими шляхами, зокрема за допомогою картки та паролю до неї; відсутність підпису відповідача в Умовах, при наявності його письмового свідчення про те, що він ознайомлений у письмовому вигляді та згідний з Умовами та Тарифами, що заява разом із Умовами та Тарифами складають договір про надання банківських послуг, не є підставою вважати, що умови укладені поза межами договору та є недопустимими доказами; відповідачу встановлено кредитний ліміт, він користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримав кредитну картку Універсальна, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки; з розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач частково сплачував заборгованість за договором; відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контр розрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались; оскільки банк надав відповідачу кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, таким чином між банком та відповідачем укладено договір, який ніким не оспорений, тому є всі законні підстави для стягнення заборгованості з відповідача. Твердження відповідача про відсутність в матеріалах справи доказів його ознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифів на сайті банку не відповідають дійсним обставинам справи; у випадку неналежно виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором та наявності простроченої заборгованості по кредиту, зобов`язання сплатити проценти за час фактичного користування кредитними коштами у відповідача виникає щомісячно і на день розгляду справи є не припиненим; одночасне застосування до відповідача стягнення пені та штрафів не є порушенням, оскільки штраф та пеня є окремими видами неустойки, штраф застосовується за порушення виконання забов`язання, а пеня за несвоєчасність виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Оскільки відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобов`язання за кредитом, це свідчить про його обізнаність про умови кредитування, тому його посилання про те, що він не був ознайомлений з умовами кредитування, не має прийматися судом до уваги.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання. У наданому до суду відзиві на позовну заяву проти позову заперечував з підстав необґрунтованості позовних вимог, посилаючись на те, що при отриманні картки не був ознайомлений з усіма складовими кредитного договору (пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг), сума заборгованості за тілом кредиту є завищеною, позивачем не надані дані по руху коштів на його рахунку та розрахунку заборгованості за період з дати отримання кредиту до 25 липня 2016 року, тому позивачем не надані докази правильності нарахування заборгованості за кредитом; виписки про стан картрахунку позивач йому не надавав; позивачем нараховувалися відсотки за період з 25 липня 2016 року по 31 січня 2018 року на суми заборгованості, які були збільшені на суми нарахованих відсотків, штрафів та пені, розмір яких вказано у розрахунку заборгованості. При вирішенні питання про розмір заборгованості по кредиту, яка підлягає стягненню, просив застосувати строк позовної давності відносно суми нарахованої пені, який становить 1 рік. Крім того, відповідач з 17 червня 2015 року по 12 липня 2017 року, з 23 липня 2015 року по 28 жовтня 2015 року та з 16 листопада 2015 року по 11 квітня 2016 року перебував на військовій службі в зоні АТО, у зв`язку з чим на підставі п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» підлягає звільненню від сплати штрафів/пені за несвоєчасну сплату платежів по кредиту; при ухваленні рішення у даній справі просив врахувати правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 21 жовтня 2015 року у справі №6-2003цс15 щодо одночасного стягнення пені та штрафів та просив застосувати наслідки пропущення строку позовної давності, передбачені ЦК України, і в задоволенні позовних вимог відмовити.

Зважаючи, що сторони виклали свою позицію у направлених до суду заявах по суті справи, повідомлені про час та місце судового засідання належним чином, але не скористалися своїм правом взяти участь у судовому засіданні або надати заяви про його відкладення, що не перешкоджає розгляду справи по суті, суд на підставі ст.223 ЦПК України вирішив справу без присутності учасників справи.

Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 20 червня 2011 року ОСОБА_2 підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (а.с.6,39), у якій погодився з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також підтвердив, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

До Анкети-заяви позивачем надано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» від виду кредитної карти («Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT» чи «Універсальна GOLD») (а.с.7,40), та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с.9-23, 41-55, 138-163), розміщений на сайті https://privatbank.ua/terms/, як невід`ємних частин кредитного договору.

Згідно з довідками АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с.123,124), відповідачу на підставі укладеного 20 червня 2011 року кредитного договору видано кредитну картку з кредитним лімітом 8000,00 грн., кінцевий строк дії виданої ОСОБА_2 картки - грудень 2019 року.

Згідно з наданим Банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_2 за вказаним кредитним договором станом на 16 жовтня 2018 року складає 23407,70 грн., у тому числі заборгованість за тілом кредиту 690,53 грн., нараховані відсотки 8702,60 грн., пеня - 12423,73 грн., заборгованість по судових штрафах 1590,84 грн. (а.с.5).

У обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на укладення сторонами договору приєднання б/н від 20 червня 2011 року, складовими якого є підписана відповідачем заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, затвердженими наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року, та Тарифами банку, які викладені на офіційному банківському сайті http://privatbank.ua/terms/.

Відповідно до частин 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст.633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Як вбачається з матеріалів справи, у підписаній відповідачем Анкеті-заяві від 20 червня 2011 року (а.с.6,39) відсутні дані про бажання та згоду ОСОБА_2 отримати будь-який з кредитних продуктів, зокрема, із зазначених у доданому до позовної заяви Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт Універсальна (а.с.7, 40), відсутні умови договору про сплату відсотків по кредиту, штрафних санкцій.

Надані позивачем Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» від виду кредитної карти («Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT» чи «Універсальна GOLD») (а.с.7, 40), та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с.9-23, 41-55, 138-163), як невід`ємних частин кредитного договору, не містять підпису позичальника.

За таких обставин суд вважає, що позивачем не надано належних доказів, які б підтверджували, що відповідач погодився з отриманням кредиту та що саме ці Тарифи та Умови і Правила розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо сплати процентів, неустойки (пені, штрафів) у зазначеному в них розмірах і порядках нарахування, або в подальшому не змінювались, а тому такі Тарифи і Умови та Правила не можуть вважатися складовою частиною кредитного договору, укладеного банком з відповідачем.

Такий висновок суду узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, провадження №14-131цс19, відповідно до якої до вказаних правовідносин неможливо застосувати правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк», тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

У зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду, з огляду на положення Закону України «Про захист прав споживачів», Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи захисту інтересів споживачів» прийняті 09 квітня 1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН та рішення Конституційного Суду України у справі № 1-12/2013 від 11 липня 2013 року та основні засади цивільного законодавства, звернула увагу на необхідність особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах та зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

З таких міркувань суд приходить до висновку про відсутність підстав вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Отже, не є доведеним, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, тому вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за пенею та штрафами задоволенню не підлягають, у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу.

Оскільки судом відмовлено у стягненні пені, відсотків та штрафів з підстав недоведеності існування таких обумовлених сторонами зобов"язань, посилання відповідача на звільнення його від обов"язку сплачувати вказані кошти як учасника АТО не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки таке звільнення можливе лише за доведеності існування зобов"язання.

Відповідно до вимог ч.ч.1,3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Тому, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в частині стягнення заборгованості за кредитним договором від 20 червня 2011 року за тілом отриманого та неповернутого кредиту в сумі 262,75 грн. (отримано коштів в рахунок тіла кредиту 17411,00 грн. сплачено 17148,25 грн.), сума якого вбачається з розрахунку заборгованості (а.с.5) та виписки з особового рахунку (а.с.117-122).

Відповідно до ч.2 статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, а також вимоги ч.2 ст.530 ЦК України, позивач вправі вимагати захисту своїх прав в судовому порядку шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з фактично отриманої суми кредитних коштів.

За такого суд не бере до уваги послання відповідача на пропуск позовної давності як такі, що не узгоджуються з положеннями ч.2 ст.530 ЦК, а також ч.1 ст.261 ЦК України, відповідно до якої перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, тобто у даному випадку - з моменту невиконання вимоги про повернення боргу.

Відповідно до ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача сплачені ним судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк, адреса: 01001, м.Київ, вул.Грушевського, 1Д, адреса для листування: 49094, м.Дніпро, вул.Набережна Перемоги, 50, , заборгованість за кредитним договором від 20 червня 2011 року, яка складається з фактично отриманих кредитних коштів в сумі 262,75 грн., а також судовий збір в сумі 19,78 грн., всього стягнути 282 (двісті вісімдесят дві) гривні 53 копійки.

У задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до пункту 3 розділу ХІІ "Прикінцеві положення" ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Дата виготовлення повного тексту рішення 17 липня 2020 року.

Суддя: