ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/9703/19 Номер провадження 22-ц/814/1301/20Головуючий у 1-й інстанції Чуванова А. М. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі Ачкасовій О.Н.

переглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 19 лютого 2020 року, ухвалене суддею Чувановою А.М., повний текст рішення складено - 24 лютого 2020 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку в спільному майні з виплатою її вартості, визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про припинення права на частку в спільному майні з виплатою її вартості, визнання права власності, в якому просила припинити право власності ОСОБА_2 на частку у спільному майні, а саме: на 5/12 часток квартири АДРЕСА_1 , стягнувши з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 вартість 5/12 часток квартири у розмірі 100 083 гривень; визнати за ОСОБА_1 право власності на 5/12 часток квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 34,6 кв.м, житловою площею 17,4 кв.м; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений при подачі позову судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу.

Позовна заява мотивована тим, що позивач є власником 7/12 часток квартири АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 27.02.2019 року державним нотаріусом Четвертої полтавської державної нотаріальної контори Ткаченко Н.В. (5/12 часток), та на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 27.02.2019 року державним нотаріусом Четвертої полтавської державної нотаріальної контори Ткаченко Н.В. (1/6 частка). Іншим співвласником вищезазначеної квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 18.02.2018 року державним нотаріусом Четвертої полтавської державної нотаріальної контори Ткаченко Н.В., є ОСОБА_2 , якій належить 5/12 часток. Згідно висновку експерта №32-19 експертного будівельно-технічного дослідження квартири, виконаного судовим експертом Авдєєвим А.К. 08.08.2019 року, запропонувати варіанти виділу 5/12 та 7/12 частини квартири АДРЕСА_1 , не представляється можливим. Вказана квартира є однокімнатною, загальною площею 34,6 кв.м, житловою площею 17,4 кв.м (кімната 6 площею 17,4 кв.м). Запропонувати варіанти порядку користування квартирою між двома співвласниками не представляється можливим. Таким чином, частка відповідача у розмірі 5/12 частки квартири не може бути виділена в натурі, є незначною. При цьому квартира є річчю неподільною. Відповідач у спірній квартирі не зареєстрована, не проживає, за комунальні послуги не сплачує, участі в утриманні житла не приймає та не має намірів здійснювати участь в такому утриманні, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , а отже має у користуванні інше житло. Між сторонами склались неприязні стосунки, відповідач перебуває на обліку в наркологічному диспансері, засуджена за вироком суду та відбувала покарання у виправній колонії, що унеможливлює спільне володіння та користування квартирою. Із висновку експерта №82 за результатами оціночно-будівельного дослідження, складеного судовим експертом Федоровим Д.Ф. 28.08.2019 року, вбачається, що ринкова вартість 5/12 частин квартири АДРЕСА_1 , станом на дату проведення дослідження складає 100 083 гривень. Позивачем попередньо внесено суму відшкодування вартості частки майна на депозитний рахунок суду у розмірі 100083 гривень. Оскільки, частка відповідача у зазначеній квартирі за своїм розміром та вартістю є незначною, виділити частку у спільному майні в натурі з технічної точки зору неможливо, спільне володіння і користування квартирою між позивачем та відповідачем неможливо, відповідач не проживає у квартирі, має у користуванні інше житло, тому позивач вважає, що припинення права спільної часткової власності відповідача на 5/12 часток у спірній квартирі, не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача та членам його сім`ї. Просила позов задовольнити.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 19 лютого 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку в спільному майні з виплатою її вартості, визнання права власності - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач не довела наявності сукупності усіх передбачених статтею 365 ЦК України підстав для припинення права власності відповідача на належну їй частку у спільному майні, у матеріалах справи відсутні докази, що відповідач має на праві власності інше житло.Крім цього, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачу ОСОБА_2 на праві власності належить 5/12 частин спірної квартири, що жодним чином не підпадає під критерій «незначної частки».

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати з підстав порушення судом норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права і ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що за висновком експерта №32-19 експертного будівельно-технічного дослідження квартири вона є неподільною, 5/12 частка квартири не може бути виділена в натурі, спільне володіння і користування майном є неможливим, що не оспорюється сторонами у справі, між сторонами склалися неприязнені стосунки, тому спільне володіння і користування житловим приміщенням є неможливим. При вирішенні питання чи завдасть істотної шкоди інтересам відповідача припинення її права власності на 5/12 часток спірної квартири, то судом першої інстанції не було враховано сукупність встановлених обставин, а саме, що відповідач зареєстрована за іншою адресою, а отже, має у користуванні інше житло, що відповідач у спірній квартирі не зареєстрована, не проживає, за комунальні послуги не сплачує, участі в утриманні житла не приймає, позивачем внесено на депозитний рахунок суду 100 083 грн. в рахунок компенсації вартості частки, що належить відповідачу відповідач на протязі всього часу розгляду справи висловлювала наміри про купівлю належної позивачеві частки у спірній квартирі, що свідчить про реальну матеріальну можливість відповідача з урахуванням отриманих коштів за свою частку від позивача забезпечити себе окремим житлом. Наданий відповідачем звіт визначення ринкової вартості квартири, виконаний ТОВ «Юридична компанія «Право. ЮА.», є неналежним та не допустимим доказом.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 просить у її задоволенні відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що позивач ОСОБА_1 є власником 7/12 часток квартири АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 27.02.2019 року державним нотаріусом Четвертої полтавської державної нотаріальної контори Ткаченко Н.В. (5/12 часток), та на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 27.02.2019 року державним нотаріусом Четвертої полтавської державної нотаріальної контори Ткаченко Н.В. (1/6 частка) (а.с. 9-10, 11,12).

Іншим співвласником вищезазначеної квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 18.02.2018 року державним нотаріусом Четвертої полтавської державної нотаріальної контори Ткаченко Н.В., є ОСОБА_2 , якій належить 5/12 часток.

Згідно висновку експерта №32-19 експертного будівельно-технічного дослідження квартири, виконано судовим експертом Авдєєвим А.К. 08.08.2019 року, запропонувати варіанти виділу 5/12 та 7/12 частини квартири АДРЕСА_1 , не представляється можливим. Вказана квартира є однокімнатною, загальною площею 34,6 кв.м, житловою площею 17,4 кв.м (кімната 6 площею 17,4 кв.м). Запропонувати варіанти порядку користування квартирою між двома співвласниками не представляється можливим (а.с. 13-16).

Із висновку експерта №82 за результатами оціночно-будівельного дослідження, складеного судовим експертом Федоровим Д.Ф. 28.08.2019 року, вбачається, що ринкова вартість 5/12 частин квартири АДРЕСА_1 , станом на дату проведення дослідження складає 100 083 гривень (а.с. 19-29).

За проведеною оцінкою ринкової вартості квартири ТОВ «Юридична Компанія «Право. ЮА» ринкова вартість квартири становить 458 208 гривень (а.с. 62-83).

На виконання вимог ч. 2 ст. 365 ЦК України позивач ОСОБА_1 внесла на депозит суду грошову компенсацію частки майна ОСОБА_2 згідно квитанції №22015 від 21.10.2019 року у розмірі 100 083 гривень (а.с. 1).

У постанові Верховного Суду № 61-4860св18 від 30 травня 2018 року Верховний Суд дійшов висновку про те, що в силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358, ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Згідно ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. При цьому право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

В ухвалі ВССУ від 27.01.2016 року у справі №6-12402ск15 суд зазначив, що відсутність іншого житла у співвласника квартири, частка якого припиняється на підставі ст.365 ЦК України, є істотною шкодою, що завдається йому у зв`язку з таким припиненням права власності.

Відповідач суду першої інстанції пояснила, що квартира, в якій вона тимчасово проживає, належить на праві власності іншій особі. Також відповідач вказувала, що придбати житло за запропоновані позивачем кошти неможливо, а інших коштів для придбання житла вона не має.

Суд першої інстанції встановив, що оскільки відповідач не має іншого житла, припинення її права на частку у спірній квартирі завдасть їй істотної шкоди. Крім цього, оскільки що відповідачу ОСОБА_2 на праві власності належить 5/12 частин спірної квартири, що жодним чином не підпадає під критерій «незначної частки».

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з того, що розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обгрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Згідно ч. 4. ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 18 липня 2019 року у справі № 210/2236/15-ц, провадження № 61-33924св18 (справа за позовом про поділ спадкового майна, про припинення права власності та визнання права власності на 1/4 частину квартири), тобто у справі, обставини якої є подібними зі справою, яка є предметом апеляційного розгляду, суд касаційної інстанції прийшов до висновку, що припинення права особи на частку в спільному майні поза її волею за рішенням суду на підставі позову інших співвласників (співвласника) можливе за наявності хоча б однієї з чотирьох передбачених частиною першою статті 365 ЦК України підстав, проте таке припинення в усякому випадку не повинно завдати істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї, і за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. При цьому, висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та об`єкта, який є спільним майном. Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи й не спростовано позивачем, відповідач не має іншого житла, крім 1/4 частки у спірній квартирі, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта.

Виходячи з викладеного, суд першої інстанції правильно застосував правові висновки суду касаційної інстанції, суд апеляційної інстанції не наділений процесуальним правом відступлення від правових позиції суду касаційної інстанції і не вбачає підстав для цього.

Доводи апеляційної скарги про те, що висновком експерта №32-19 експертного будівельно-технічного дослідження квартири вона є неподільною, 5/12 частка квартири не може бути виділена в натурі, спільне володіння і користування майном є неможливим, що не оспорюється сторонами у справі, між сторонами склалися неприязнені стосунки, тому спільне володіння і користування житловим приміщенням є неможливим, то ці доводи не заслуговують на увагу оскільки не впливають на законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції, зазначені обставини не є правовими підставами для застосування вимог ст. 365 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції не було враховано сукупність встановлених обставин, а саме, що відповідач зареєстрована за іншою адресою, а отже, має у користуванні інше житло, що відповідач у спірній квартирі не зареєстрована, не проживає, за комунальні послуги не сплачує, участі в утриманні житла не приймає, позивачем внесено на депозитний рахунок суду 100 083 грн. в рахунок компенсації вартості частки, що належить відповідачу, не заслуговують на увагу, не впливають на законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції, ці посилання були досліджені судом першої інстанції та дана їм правова оцінка у рішенні суду.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що відповідач на протязі всього часу розгляду справи висловлювала наміри про купівлю належної позивачеві частки у спірній квартирі, що свідчить про реальну матеріальну можливість відповідача з урахуванням отриманих коштів за свою частку від позивача забезпечити себе окремим житлом, оскільки вони виходять за предмет спору.

Доводи апеляційної скарги, що наданий відповідачем звіт визначення ринкової вартості квартири, виконаний ТОВ «Юридична компанія «Право. ЮА.», є неналежним та не допустимим доказом, також не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції, зазначення у мотивувальній частині рішення суду про цей звіт, як доказ, наданий відповідачем, то вбачається, що не цей звіт є підставою для відмови у позові.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд у складі колегії суддів не вбачає.

Згідно ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 19 лютого 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 06 травня 2020 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов