КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/1794/20
Провадження № 2/552/772/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.08.2020 року Київський районний суд м. Полтави в складі:

Головуючого судді-Турченко Т.В.

При секретарі-Силка І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за позовом Благодійної організації "Міжнародний благодійний фонд "Небайдужа Україна" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні шляхом виплати компенсації та визнання права власності в цілому на майно,-

В С Т А Н О В И В:

28.04.2020 року позивач Благодійна організація "Міжнародний благодійний фонд "Небайдужа Україна" звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні шляхом виплати компенсації та визнання права власності в цілому на майно. Позов обґрунтовуючи тим, що 21.05.2018 року позивач став власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , відповідно до «Порядку розпорядження майном», конфіскованим за рішенням суду і переданим органам державної виконавчої служби», затвердженого постановою КМУ від 11.07.2002 року за №985. Належна позивачу 1/3 частка квартири раніше належала ОСОБА_3 , що відповідає 1/3 частині його особистого майна, що вироком суду була конфіскована на користь держави. Дана квартира перебуває у спільній частковій власності позивача, крім ОСОБА_3 , ще з ОСОБА_1 , який володіє 1/3 частиною вказаної квартири та громадянином ОСОБА_2 , який володіє 1/3 частиною вказаної квартири. Позивач, маючи у власності 1/3 частку спільної квартири, не може користуватись та розпоряджатись своєю власністю на власний розсуд, оскільки частки співвласників вказаної квартири не можуть бути виділені в натурі, так як неможливо виділити ізольоване жиле та інші приміщення з самостійним виходом, яке може використовуватись ним як окрема квартира або яку можна переобладнати в таку квартиру, спільна квартира є неподільною, й порядок спільного користування нею, також, не може бути встановлений із-за малого розміру як спільної квартири, так і розміру частки позивача в ній, але при цьому, відповідачі використовують на свою користь цілком всю квартиру. Між сторонами в добровільному порядку не досягнуто згоди про спільне користування квартирою або сумісну сплату відповідачами грошової компенсації вартості частки позивача в квартирі. Ринкова вартість 1/3 частини квартири становить 75400 грн. З метою захисту цивільного права щодо користування своїм майном, просить суд стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно грошову компенсацію вартості частки у праві спільної часткової власності в розмірі 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , що становить 75400 грн.; право власності позивача на частку у праві спільної часткової власності в розмірі 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 припинити з дня отримання позивачем компенсації в повному обсязі та визнати з цієї дати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 в частинах, що відповідають розміру сплаченої кожним і них долі від загального розміру грошової компенсації.

Представник позивача ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, але надав суду клопотання, в якому просив слухати справу у його відсутності, просив задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в судове засідання не з`явились, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином.

Суд вважає можливим слухати справу у відсутності осіб, що в судове засідання не з`явились.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 26.03.2018 року рішенням комісії у складі головного державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби м. Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Пєлєвіна Олексія Максимовича, представника Головного управління ДФС у Полтавській області головного державного ревізора-інспектора Микитченко Руслана Івановича та представника фінансового управління виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради головного спеціаліста відділу фінансування бюджетної сфери, обліку та звітності ОСОБА_5 та на підставі акту від 2.03.2018 року про безоплатну передачу конфіскованого майна, благодійній організації «Міжнародний благодійний фонд» Небайдужа Україна» безоплатно передано конфісковане майно, а саме: 1/3 частина квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №125263544 від 25.05.2018 року, 1/3 частина квартири квартири АДРЕСА_1 належить благодійній організації «Міжнародний благодійний фонд» Небайдужа Україна».

Судом встановлено, що позивач письмово звертався до відповідачів за для того, щоб в добровільному порядку дійти згоди щодо викупу у співвласників 1/3 частки квартири або ними у Фонду 1/3 частки квартири, про що свідчить копія листа №15/B-1 від 04 квітня 2018 року, копія опису вкладення в цінний лист та показання свідка ОСОБА_6 .

Згідно з копією листа №15/В-1 від 04 квітня 2018 року, копією опису вкладення в цінний лист та показаннями свідка ОСОБА_6 відповідачі спочатку погодились на викуп у Фонду його частки, але згодом відмовились вирішувати вказане питання в досудовому порядку.

Відповідно до копії інформаційної довідки щодо ринкової вартості нерухомого майна №3/10-04 від 10.04.2020 року, станом на 10.04.2020 року вартість 1/3 частина квартири квартири АДРЕСА_1 становить 75400 грн.

Частиною 3ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог законодавства.

В силу положень статей 21,24,41 Конституції України, статей 319,358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно з правовою позицією судової палати у цивільних справах Верховного Суду України, наведеною у Постанові від 3 квітня 2013 року у справі N 6-12цс13, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Відповідно до ч. 2ст. 183 ЦК України, неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Як встановлено судом, спірна квартира не може бути поділена в натурі, оскільки фактично житлова квартира не має ізольованих часток, допоміжні приміщення (коридор, кухня, ванна, санвузол) знаходяться в загальному користуванні, та не має окремого входу (виходу).

Згідно з правовою позицію, яка міститься у Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 13 січня 2016 року по справі N 6-2925цс15, право співвласника на виділ частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні не може бути обмежене іншими співвласниками й такому його праву співвласника, що виділяється, кореспондується обов`язок інших співвласників сплатити грошову компенсацію частки, розмір якої визначається з дійсної вартості майна на час розгляду справи судом.

Обов`язковою умовою призначення грошової компенсації є лише згода співвласника, який заявив вимоги про виділ частки. При цьому, не передбачається обов`язковість згоди інших співвласників на такий виділ та залежність від мотивів (перешкоди в користуванні спільним майном (квартирою), забезпечення іншим житлом), з яких власник має намір реалізувати своє право на виділ.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.91 N 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а за відсутності такої угоди судом за дійсною вартістю будинку на час розгляду справи.

Звертаючись з позовом до суду позивач мав на меті позбутися належної йому частки в квартирі шляхом стягнення з відповідача грошової компенсації за його частку в квартирі та визнання права власності на всю квартиру за відповідачем.

Випадки, коли співвласник майна бажає позбутися належної йому частки в спільному майні шляхом отримання від інших співвласників компенсації вартості належної йому частки та визнання за останніми права власності на все майно регулюються ст. 364 ЦК України.

Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

За змістом положень ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Статтею ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами, як серед іншого, висновками експертів.

Висновок експерта - докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. ( ч.1 та ч.2 ст.102 Цивільного процесуального кодексу України).

В матеріалах справи відсутній висновок.

В силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

У постанові Верховного Суду України від 19 лютого 2014 року у справі № 6-4цс14 зроблено висновок, що при вирішенні справи слід було враховувати і загальні засади цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України) щодо справедливості, добросовісності та розумності з врахуванням прав та інтересів усіх співвласників. При цьому суду слід було ретельно вивчити обставини справи з метою з`ясування, чи не зловживає позивач, який бажає виділу частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні та чи реалізація цього права не порушить прав інших осіб, які не мають змоги сплатити співвласнику грошову компенсацію вартості його частки.

У постанові Верховного Суду України від 13 січня 2016 року у справі № 6-2925цс15 зроблено висновок, що з врахуванням закріплених в пункті 6 статті З ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи доказів, що посвідчують технічні характеристики спірної квартири, виділ належної позивачу частки квартири в натурі є неможливим.

Водночас, згідно з вимогами частин 4 і 5 ст. 319 ЦК України, власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.

Позивачем зазначено, що ринкова вартість за 1/3 частку квартири в розмірі становить 75400 грн., в той же час стягнення з відповідачів суми компенсації може призвести до звернення стягнення на квартиру, її примусового продажу й порушення законних прав відповідачів.

Таким чином, вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, з урахуванням характеру спірних правовідносин та на підставі положень статті 364 ЦК України, суд виходить з того, що пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України засади добросовісності і розумності, що спонукають суд урахувати інтереси обох співвласників, та приходить до висновку, що виплата компенсації становить для відповідачів надмірний тягар.

Відмовляючи у задоволенні позову про присудження відповідачам виплати грошової компенсації за належну позивачу частку квартири, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в іншій частині, які викладено наступним чином: «право власності позивача на частку у праві спільної часткової власності в розмірі 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 припинити з дня отримання позивачем компенсації в повному обсязі та визнати з цієї дати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 в частинах, що відповідають розміру сплаченої кожним і них долі від загального розміру грошової компенсації», оскільки ці вимоги є похідними та безпосередньо залежать від сплати грошової компенсації за частку квартиру, інших підстав для перерозподілу часток та припинення права власності позивача на частку нерухомого майна у позовній заяві не наведено, тому в цій частині позов задоволенню не підлягає.

Разом з тим, однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів.

Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи, а також норми чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку про відсутність визначених законом підстав для задоволення позову Благодійної організації "Міжнародний благодійний фонд "Небайдужа Україна" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні шляхом виплати компенсації та визнання права власності в цілому на майно.

У відповідності до ст.141 ЦПК України, суд не вирішує питання розподілу судових витрат, оскільки ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову Благодійної організації "Міжнародний благодійний фонд "Небайдужа Україна" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні шляхом виплати компенсації та визнання права власності в цілому на майно.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 03.08.2020 року.

Головуючий Турченко Т.В.