ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2020 року

м. Харків

справа № 953/17447/19

провадження № 22-ц/818/2843/20

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого: Маміної О.В.

суддів: Пилипчук Н.П.,Хорошевського О.М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Комунальне підприємство «Харківводоканал»

розглянувши в порядку ст. 369 ЦПК України , без повідомлення учасників справи, в приміщенні суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Харківводоканал» про визнання незаконним та скасування акту від 28 травня 2019 року за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м.Харкова від 05 лютого 2020 року у складі судді Лях М.Ю. , -

в с т а н о в и в:

04 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернувся у суд з позовом до Комунального підприємства «Харківводоканал» (далі за текстом- КП «Харківводоканал»), в якому просив визнати незаконним та скасувати акт від 28.05.2019, складений працівниками КП «Харківводоканал».

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 05 лютого 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Вважає, що оспорюваний акт став підставою для нарахування заборгованості в розмірі 34040,16 грн. і є не лише фіксацією порушення, що виявлено під час проведення перевірки, а й встановлює безсуперечну вину споживача, що у подальшому не буде потребувати додаткового розгляду та прийняття рішення.

Зазначає, що оскільки Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 року №190 не встановлено таких дій як складання акту та не передбачено порядку порушення Правил, то це позбавляє споживача послуг водопостачання законних засобів захисту свого права, а тому він обрав такий спосіб захисту порушеного права, як визнання незаконним та скасування складеного акту.

У відзиві на апеляційну скаргу представник КП «Харківводоканал» - Хом`як Р .В. просить, вважаючи апеляційну скаргу безпідставною, просить залишити її без задоволення, а рішення Київського районного суду м. Харкова від 05.02.2019 року, як законне та обґрунтоване, залишити без змін.

Відзив мотивовано тим, скарга ґрунтується лише на припущеннях позивача без будь яких доказів. Повноваження підприємства надавати приписи щодо технічного стану водопровідних та каналізаційних мереж, виконувати розрахунок та стягувати плату за споживання води та водовідведення, а також порядок здійснення розрахунку, встановлено Законом України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», Правилами користування системами питного водопостачання та договором, який укладається зі споживачем.

Зазначає, що складений працівниками КП «Харківводоканал» акт про порушення, є лише фіксацією такого порушення, що було виявлено під час проведення перевірки, тобто оскарження лише факту складення такого акта, який не встановлює для споживача будь-яких обов`язків і є різновидом претензії, не передбачено чинним законодавством, а тому позивачем не вірно обраний спосіб захисту.

У відповіді на відзив ОСОБА_1 вказує, що підставою позову є саме незаконність акту, складеного представниками КП «Харківводоканал», оскільки обстеження проводилось в приміщенні, що не належить ОСОБА_1. , Саме цей акт є підставою нарахування йому заборгованості в розмірі 34040,16 грн., в т.ч. ПДВ 5673,35 грн., оскільки не приймалося будь-якого рішення щодо розгляду вказаного відповідачем порушення «Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України», від 27.06.2008 року № 190. Зазначає, що саме у визначений ним спосіб можуть бути захищені та поновлені його права.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідає з огляду на таке.

Відмовляючи у задоволені позову, суд виходив з того, що позивачем не вірно обраний спосіб захисту, оскільки складений працівниками КП «Харківводоканал» акт обстеження технічного стану водопровідного вводу, водомірного вузла/внутрішньої водопровідної мережі носить лише інформативний характер про виявлення самовільного підключення до системи водопостачання, може вважатися письмовим доказом фіксації виявленого порушення Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, який враховується у подальшому під час прийняття рішення уповноваженою особою з приводу притягнення конкретної особи до юридичної відповідальності у межах встановлених обставин з урахуванням встановленої процедури звернення. Акт, який оспорюється позивачем не може вважатися рішенням уповноваженої посадової особи відповідача, оскільки є лише письмовим документом, який приймається до уваги, зокрема, судом у разі звернення КП «Харківводоканал» з відповідним позовом до споживача послуг з централізованого водопостачання та водовідведення з приводу стягнення заборгованості, зобов`язання вчинити певні дії та ін.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У п. 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що фраза «судом встановленим законом» поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Крім того, ЄСПЛ у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Занд проти Австрії» зазначив, що поняття «суд, встановлений законом» у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». З огляду на це, не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, здійснює судовий розгляд на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до ст.ст.1, 3 ЦК України, ст.ст. 2, 4-5, 12-13, 19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Вирішуючи питання про підвідомчість спору, суд повинен виходити з того, що згідно зі ст.124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а відповідно до ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся у суд з позовом до КП «Харківводоканал», за захистом на його думку, порушених цивільних прав, в якому просив визнати незаконним та скасувати акт, складений відповідачем 28.05.2019 року.

Як на підставу позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що акт обстеження складений з порушенням норм чинного законодавства України , представниками КП «Харківводоканал» фактично проведено обстеження технічного стану водопровідного вводу АДРЕСА_1 , тобто у приміщенні, яке йому не належить, акт не містить реєстраційного номеру, підпису начальника, печатки та складений в односторонньому порядку за відсутністю позивача та його представника. Також вказує, що оскаржуваним актом не встановлено будь-яких фактичних даних щодо самовільного приєднання або самовільного користування водою позивачем, об`єкту водоспоживання, часу користування, чи є це приєднання діючим або «заглушеним», чи виходить це приєднання в приміщення, яке належить ОСОБА_1 , не зазначено в акті та не підтверджено належними доказами час, місце, спосіб вчинення позивачем дій, пов`язаних з самовільним приєднанням або самовільним водокористуванням, не доведено, що самовільне приєднання та безоблікове користування водою, про наявність якого зазначено у акті від 28.05.2019 р., здійснене саме ним. Також вважав, що відсутні будь-які правові підстави вважати, що він користувався водою самовільно та безобліково та має нести відповідальність на підставі цього акту.

Відповідно до змісту статей 11, 15ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Складений працівниками КП «Харківводоканал» акт від 28 травня 2019 року, є лише фіксацією порушення, що було виявлено під час проведення перевірки дотримання Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджені наказом Мінжитлокомунгоспу України від 27.06.2008 р. № 190, тому оскарження лише факту складення такого акта, який не встановлює для споживача будь-яких обов`язків і є різновидом претензії, не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту прав.

Зазначений акт може бути визнаний як доказ (із наданням йому відповідної оцінки судом під час вирішення іншого спору), зокрема щодо відшкодування матеріальних збитків, при вирішенні якого суд зобов`язаний дати оцінку щодо дійсності цього акта.

Відсутність спору, у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту.

При цьому поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» слід тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі №800/559/17, від 03 квітня 2018 року у справі № 9901/152/18 року, від 30 травня 2018 року у праві №9901/497/ 18 , та від 06 лютого 2019 року у справі №522/12901/17-ц.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обраний позивачем спосіб захисту прав шляхом подання позову про скасування акту про визнання недійсним і скасування акту проведення обстеження технічного стану водопровідного вводу, сам по собі не сприяє ефективному відновленню порушеного права.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають судовому розгляду.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Отже, суд першої інстанції не звернув уваги, що даний спір не підлягає судовому розгляду та вирішив спір по суті позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 377 ЦПК України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, скасувавши рішення Київського районного суду м.Харкова від 05 лютого 2020 року та закрити провадження у цій справі.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.4 ч.1 ст.374, ч.1 ст.377, 381, 382, 383, 384, 389,390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м.Харкова від 05 лютого 2020 року скасувати.

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Харківводоканал» про визнання незаконним та скасування акту від 28 травня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.М. Хорошевський