ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2020 року

м.Суми

Справа №580/1843/13-ц

Номер провадження 22-ц/816/840/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Ткачук С. С. , Хвостика С. Г.

з участю секретаря судового засідання -Чуприни В.І.,

учасники справи:

позивач, відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 ,

відповідач, позивач за зустрічним позовом фізична особа-підприємець ОСОБА_2 ,

третя особа за зустрічним позовом Управління Державної архітектурно будівельної інспекції у Сумській області,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу особи, яка не брала участі у справі Сумської міської ради на рішення Лебединського районного суду Сумської області від 19 вересня 2013 року в складі судді Стеценка В.А., ухвалене у м. Лебедин,

в с т а н о в и в:

29 серпня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ФОП ОСОБА_2 про стягнення заробітної плати, мотивуючи свої вимоги тим, що 09 серпня 2013 року, відповідно до трудового договору з відповідачем, він був прийнятий на роботу менеджером, а 21 серпня 2013 року звільнений з займаної посади на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. Оскільки на день звільнення з ним не був проведений остаточний розрахунок, просив стягнути з ФОП ОСОБА_2 заборгованість по виплаті заробітної плати в сумі 986 грн. 45 коп.

09 вересня 2013 року ОСОБА_2 подав до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 , третя особа Інспекція державного архітектурно будівельного контролю у Сумській області про розірвання договору про спільне фінансування реконструкції громадської будівлі від 24 квітня 2009 року та визнання права власності на нерухоме майно. Свої вимоги мотивував тим, що 24 квітня 2009 року між сторонами було укладено договір про спільне фінансування реконструкції громадської будівлі магазину, відповідно до якого, після закінчення реконструкції, частина приміщення повинна була перейти у власність йому, а частина ОСОБА_1 . Проте останній не виконав своїх зобов`язань по даному договору, не надав коштів на проведення реконструкції і в той же час не відмовився від отримання у власність частини реконструйованого майна. Оскільки він за власні кошти здійснив реконструкцію магазину та виготовлення необхідних технічних документів, між сторонами була укладена трудова угода та усна домовленість про те, що ОСОБА_1 буде працювати менеджером у ОСОБА_2 , а зароблені кошти будуть направлятись на оплату його частини витрат за договором від 24 квітня 2009 року. Оскільки, пропрацювавши менше місяця, ОСОБА_1 подав заяву про звільнення і став вимагати виплати зароблених ним коштів, ОСОБА_2 просив суд розірвати укладений між сторонами 24 квітня 2009 року договір про спільне фінансування реконструкції громадської будівлі та визнати за ним право власності на нерухоме майно приміщення магазину, розташоване по АДРЕСА_1 .

Рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 19 вересня 2013 року позовну заяву ОСОБА_1 та зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з фізичної особи підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість по виплаті заробітної плати в сумі 986 грн. 45 коп.

Розірвано договір про спільне фінансування реконструкції громадської будівлі від 24.04.2009 року, укладений між фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Визнано за ОСОБА_2 право власності на громадську будівлю - нежитлове приміщення, яке складається з магазину, позначеного в технічному паспорті під літ. «А-1» загальною площею 28,7 кв.м. та з навісу позначеного в технічному паспорті під літ. «Б», яке збудовано у відповідності до державних будівельних норм на земельній ділянці по АДРЕСА_1 .

Стягнуто з фізичної особи підприємця ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 229 грн. 40 коп. на користь державного бюджету Лебединського району.

В апеляційній скарзі Сумська міська рада - особа, яка не брала участі у справі, але вважає, що оскаржуваним рішенням вирішено питання про її права та обов`язки, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині визнання за ОСОБА_2 право власності на громадську будівлю - нежитлове приміщення, яке складається з магазину, позначеного в технічному паспорті під літ. «А-1» загальною площею 28,7 кв.м. та з навісу позначеного в технічному паспорті під літ. «Б», яке збудовано у відповідності до державних будівельних норм на земельній ділянці по АДРЕСА_1 . Суми та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні цієї позовної вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_2 здійснив самочинне будівництво об`єкта нерухомого майна на земельній ділянці Сумської міської ради. Незважаючи на це, суд не вжив заходів для залучення до участі у справі Сумської міської ради, як власника земельної ділянки, що призвело до прийняття незаконного рішення. Крім того, оскільки ОСОБА_2 у передбаченому законом порядку не звертався до компетентних органів для оформлення своїх прав, порушення його прав та необхідність їх судового захисту відсутні.

Вказує на порушення судом положень ст.123 ЦПК України щодо прийняття до спільного розгляду зустрічного позову ОСОБА_2 , який виник з інших правовідносин ніж первісний та порушення положень ст.114 ЦПК України, яка визначає правила виключної підсудності.

В іншій частині рішення суду не оскаржується та відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.

Учасники справи правом на подання відзиву не скористались.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника Сумської міської ради Білана С.П., який підтримав доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду в оскаржуваній частині не відповідає.

Положеннями ч. 1 ст. 114 ЦПК України, в редакції 2004 року, яка діяла на час звернення ОСОБА_2 з зустрічним позовом, визначено, що позови, які виникають з приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Згідно з п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 01.03.2013 №3 виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (ч.1 ст. 114 ЦПК).

Згідно з положеннями ст. 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Виключна підсудність - особливий вид територіальної підсудності. Правила виключної підсудності забороняють застосування при пред`явленні позову інших видів підсудності - загальної, альтернативної, договірної і підсудності, пов`заних між собою вимог.

Згідно з роз`ясненнями п.41 вищезгаданої постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, перелік позовів, для яких встановлено виключну підсудність є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. У разі конкуренції правил підсудності (наприклад, при об`єднанні позовів, на один з яких поширюється дія правила про виключну підсудність) мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Як вбачається з матеріалів справи, ФОП ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_1 про розірвання договору та визнання права власності на нерухоме майно приміщення магазину, розташоване по АДРЕСА_1 ).

Отже, спір між сторонами виник з приводу нерухомого майна, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а тому до спірних правовідносин підлягали застосуванню правила виключної підсудності, з врахуванням положень ч.1 ст. 114 ЦПК України, в редакції, чинній на час розгляду справи.

Враховуючи вищевикладене, позовна заява ФОП ОСОБА_2 підсудна Зарічному районному суду м. Суми, а тому рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

Відповідно до ч.1 ст. 378 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

Таким чином, рішення Лебединського районного суду Сумської області від 19 вересня 2013 року підлягає скасуванню в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Інспекція державного архітектурно будівельного контролю у Сумській області про розірвання договору та визнання права власності на нерухоме майно на підставі ч.1 ст. 378 ЦПК України з направленням справи на розгляд до Зарічного районного суду м. Суми.

Крім того, рішення суду в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 підлягає скасуванню на підставі п.4 ч.3 ст. 376 ЦПК України, відповідно до якої порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Так, судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ФОП ОСОБА_2 є орендарем земельної ділянки, на якій була розташована тимчасова споруда за адресою: АДРЕСА_1 . Площа ділянки 0,0090 га. Категорія землі житлової і громадської забудови.

Відповідно до п.2.1 Договору оренди, земельна ділянка надається в оренду під розміщення торговельного кіоску (без капітальної забудови), разом з цим, пункт 4.2 передбачав, що орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до мети, визначеної п.2.1 цього договору (а.с. 21-27).

Судом встановлено, що протягом 2009-2013 років ОСОБА_2 на земельній ділянці, яку він орендує і яка відноситься до земель громадської та житлової забудови було реконструйовано тимчасову будівлю, внаслідок чого збудовано магазин та навіс.

Визнаючи за ОСОБА_2 право власності на громадську будівлю - нежитлове приміщення, яке складається з магазину, позначеного в технічному паспорті під літ. «А-1» загальною площею 28,7 кв.м. та з навісу позначеного в технічному паспорті під літ. «Б», яке збудовано на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , суд першої інстанції фактично вирішив питання про права Сумської міської ради у власності якої знаходиться ця земельна ділянка, при цьому, не залучивши її до участі у справі.

Таким чином, суд прийняв рішення про права, свободи та інтереси особи, що не була залучена до участі у справі, що відповідно до п.4 ч.3 ст. 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 підлягає скасуванню на підставі п.4 ч.3 ст.376, ч.1 ст. 378 ЦПК України, з направленням справи на розгляд в цій частині до Зарічного районного суду м. Суми.

Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , і/н НОМЕР_1 , мешканця АДРЕСА_2 на користь Сумської міської ради підлягає стягненню 426 грн 00 коп компенсації понесених судових витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, п. 4 ч. 3 ст. 376, ч.1 ст. 378, ст. ст. 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Сумської міської ради задовольнити частково.

Рішення Лебединського районного суду Сумської області від 19 вересня 2013 року скасувати в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Інспекція державного архітектурно будівельного контролю у Сумській області про розірвання договору та визнання права власності на нерухоме майно та направити справу в цій частині на розгляд до Зарічного районного суду м. Суми.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і/н НОМЕР_1 , мешканця АДРЕСА_2 на користь Сумської міської ради 426 грн 00 коп компенсації судових витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - О.Ю. Кононенко

Судді : С.С. Ткачук

С.Г. Хвостик