ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 537/4259/15-ц Номер провадження 22-ц/814/1288/20Головуючий у 1-й інстанції Зоріна Д. О. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду

цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів Лобова О.А., Триголова В.М.,

при секретарі Філоненко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 06 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

23 вересня 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.

Позовні вимоги мотивовано відмовою виконання відповідачем пункту 2.2.1 зазначеного вище Договору, яким передбачено право позивача на дострокове розірвання останнього та повернення підрядником, в даному випадку відповідачем, внесеним інвестором коштів з утриманням 15 % неустойки від сплаченої суми в строк до двох місяців після здачі будинку в експлуатацію.

Протягом судового розгляду позивач неодноразово змінював та уточнював первісні позовні вимоги і остаточно в заяві про зміну позовних вимог в редакції від 18 травня 2016 року (а.с. 180-183 т.1) в обґрунтування позовних вимог посилався на порушення відповідачем вимог статті 1212 ЦК України в частині набуття останнім коштів, які саме позивач прохає стягнути за рішенням суду, без достатніх на то правових підстав.

Просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь грошові кошти за договором № 3 від 12 квітня 2008 року про пайову участь в будівництві житлового будинку у АДРЕСА_1 , у розмірі 60 000,00 дол. США та 50 000,00 грн. 00 коп., а також стягнути на його користь судовий збір в розмірі 3 654 грн. 00 коп.

Рух справи у судах та короткий зміст судових рішень

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 06 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 25 липня 2016 року, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів задоволено.

20 червня 2018 року постановою Верховного Суду зазначенні вище рішення суддів першої та апеляційної інстанції було скасовано та справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав передчасності зробленого зазначеними вище судами висновку застосування при врегульовані спірних правовідносин вимог статті 1212 ЦК України, на яку позивач посилався як на підставу позовних вимог.

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 26 липня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розглядати справу за правилами загального позовного провадження.

17 вересня 2018 року позивачем поза межами судового засідання, через канцелярію суду було подано заяву про зміну підстави позову в якій останній із врахуванням позиції Верховного Суду підтримуючи позовні вимоги, прохає суд постановити рішення про стягнення спірних коштів з інших правових підстав ніж ті, що були визначенні останнім, при первісному судовому розгляді, обґрунтовуючи свою заяву захистом прав позивача у зв`язку зі зміною фактичних обставин справи.

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 06 червня 2019 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів відмовлено.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 27 листопада 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 18 березня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Полтавського апеляційного суду від 27 листопада 2019 року скасовано. Передано справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Вимоги апеляційної скарги

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги повністю.

Узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи. Вважає, що суд дійшов помилкового висновку щодо зміни ним підстав позову, оскільки він не змінював їх, а в поданій ним після перегляду справи в касаційній інстанції заяві змінено лише посилання на норми права, які, на його думку, регулюють спірні правовідносини.

Щодо явки сторін в судове засідання

Сторони та представник відповідача в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. Зокрема, повідомлення представника відповідача підтверджуються рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення, а ОСОБА_2 вважається повідомленою в силу частини п`ятої статті 130 ЦПК України.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.

Встановлені обставини справи

З матеріалів справи вбачається, що 12 квітня 2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір №3 про пайову участь у будівництві житлового будинку, відповідно до умов якого ОСОБА_1 , як інвестор зобов`язувався прийняти пайову участь у будівництві квартири АДРЕСА_1 , та у визначені даним договором строки перерахувати підряднику погоджену сторонами суму коштів згідно графіка перерахування коштів, а підрядник зобов`язувався у погоджені сторонами строки після здачі житлового будинку в експлуатацію, надати інвестору всі необхідні документи для наступного оформлення квартири.

Відповідно до пункту 1.4 вказаного договору, плановий термін введення будинку в експлуатацію ІV квартал 2008 року.

Пунктами п.п. 1.5, 1.6, 1.7 договору передбачено, що інвестор отримує квартиру АДРЕСА_1 , лише за умови інвестування 100 % загальної площі цієї квартири в житловому будинку, вартість 1 кв.м загальної площі житла разом з вартістю відповідної частини земельної ділянки на момент укладення договору складає 950 дол. США, а загальна вартість житлового будинку без оздоблювальних робіт на момент укладення договору складає приблизно 223 250 дол. США.

Згідно пункту 3 договору порядок фінансування інвестором пайового будівництва, відповідно до якого інвестор у термін до 15 числа 2008 року по 15 листопада 2008 року включно, зобов`язаний вносити по 10 000 дол. США, решту суму зобов`язаний сплатити за фактом виготовлення технічної документації за ціною квадратного метра, вказаного у договорі. Відповідно до пункту 3.2 договору, загальна та житлова площі встановлені про проектному рішенню, що вказані у Додатку №1 до цього договору; вони можуть корегуватися в процесі будівництва і є остаточними після виготовлення технічної документації органами БТІ.

Розписками підтверджується передача ОСОБА_1 грошових коштів ОСОБА_2 з метою інвестування будівництва в сумі 60 000 доларів США та 50 000 грн (Т. 1, а. с. 8-14)

У пункті 2.2.1 договору № 3 про пайову участь у будівництві житлового будинку від 12 квітня 2008 року передбачено право інвестора на дострокове розірвання договору та повернення суми внесених інвестором коштів з утриманням 15 % неустойки від сплаченої суми в строк до двох місяців після здачі будинку в експлуатацію (Т. 1, а. с. 6)

08 вересня 2015 року позивачем направлено до відповідача лист про дострокове розірвання договору відповідно до пункту 2.2.1 договору та вимогу згідно статті 530 ЦК України (Т. 1, а. с. 18).

Позиція апеляційного суду

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції посилався на те, що між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини, а не правовідносини, що регулює стаття 1212 ЦК України, щодо загальних положень про зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави, на яку посилався ОСОБА_1 , як на підставу позовних вимог. При цьому, посилаючись на положення ст. 49 ЦПК України, судом не прийнято до уваги змінені позивачем підстави позову вже після направлення справи на новий судовий розгляд.

Постановою Верховного Суду від 18 березня 2020 року по даній справі, визначено, що у пункті 86 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) вказано, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Згідно частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) та від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 (провадження № 14-32цс19) зроблено висновок, що предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.

У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання, або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У частині третій статті 651 ЦК України встановлено, що у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до частини четвертої статті 653 ЦК України сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

У пункті 3 частини третьої статті 1212 ЦК України передбачено, що положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні.

Тлумачення частини третьої статті 651, частини четвертої статті 653, пункту 3 частини третьої статті 1212 ЦК України свідчить, що якщо одна із сторін договору передала у власність іншій стороні певне майно (сплатила кошти) і судом встановлено порушення еквівалентності зустрічного надання внаслідок невиконання або неналежного виконання своїх обов`язків однієї із сторін, сторона, що передала майно (сплатила кошти), має право вимагати повернення переданого іншій стороні в тій мірі, в якій це порушує погоджену сторонами еквівалентність зустрічного надання. Тобто, якщо сторона яка вчинила виконання, проте не отримала зустрічного надання в обсязі, який відповідає переданому майну (сплаченим коштам) і згодом відмовилася від договору, то вона може вимагати від сторони, яка порушила договір і не здійснила зустрічне надання, повернення майна (коштів) на підставі пункту 3 частини третьої статті 1212 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи позивач, керуючись нормами чинного законодавства та умовами договору № 3 про пайову участь у будівництві житлового будинку від 12 квітня 2008 року, а саме п. 2.2.1, звернувся до відповідача з листом про дострокове розірвання договору. Тобто розірвав договір в односторонньому порядку.

При цьому постановою Верховного Суду від 18 березня 2020 року по даній справи визначено, що до виниклих між сторонами правовідносин необхідно застосовувати саме положення ст. 1212 ЦК України.

Так відповідно до частини 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Суд вважає доведеним отримання ОСОБА_2 коштів в рахунок виконання договору № 3 про пайову участь у будівництві житлового будинку від 12 квітня 2008 року в розмірі 60 000 доларів США та 50 000 грн, що підтверджується розписками, які містяться в матеріалах справи (Т. 1, а. с. 8-14)

Жодних заперечень, належно підтверджених доказами, щодо факту отримання відповідачем зазначених коштів, матеріали справи не містять.

Зважаючи на наведене колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість і доведеність вимог позивача щодо стягнення коштів в розмірі 60 000 доларів США та 50 000 грн. у зв`язку з розірванням договору про пайову участь у будівництві житлового будинку.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.п. 3,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, встановлений факт розірвання договорупро пайову участь у будівництві житлового будинку в односторонньому порядку та, як наслідок, право на повернення сплачених у рахунок його виконання коштів, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 06 червня 2019 року слід скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти за договором про пайову участь в будівництві житлового будинку у розмірі 60000 доларів США та 50000 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір сплачений останнім при подачі позовної заяви 6090 грн., при подачі апеляційної скарги - 9135 грн., при подачі касаційної скарги - 12180 грн. та за подачу заяви про забезпечення позову в розмірі 243, 60 грн.

Щодо судових витрат

За приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За правилами ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, ухвалює нове судове рішення, він відповідно, змінює розподіл судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 при подачі позову сплатив судовий збір в розмірі 3654,00 грн. (Т.1 а.с. 4) та 2436,00 грн. (Т.1 а.с. 34) та судовий збір за позначу заяви про забезпечення позову двома платежами по 121,80 грн. (Т.1 а.с. 28, 29), за подачу апеляційної скарги - 5481,00 грн. (Т.3 а.с. 219) та 2229,10 (Т. 3 а.с. 220), за подачу касаційної скарги - 2180,00 грн. (Т.4 а.с. 43) та 10000, 00 грн.

У зв`язку із задоволенням вимог позивача з ОСОБА_2 на його користь підлягають стягненню зазначені вище суми.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 06 червня 2019 року - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти за договором про пайову участь в будівництві житлового будинку у розмірі 60000 доларів США та 50000 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір сплачений останнім при подачі позовної заяви 6090 грн., при подачі апеляційної скарги - 9135 грн., при подачі касаційної скарги - 12180 грн. та за подачу заяви про забезпечення позову в розмірі 243, 60 грн.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текс постанови виготовлено 17 липня 2020 року

Головуючий В.П. Пікуль

Судді О.А. Лобов

В.М. Триголов