Єдиний унікальний номер 341/905/19
Номер провадження 2/341/120/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

( заочне )

28 квітня 2020 року м. Галич

Галицький районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Юсип І.М.

секретаря Матейко О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Галичі в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

23.05.2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.10.2019р., дана справа передана на розгляд судді Юсип І.М.

Позивач в поданому позові, посилається на те, що за договором від 04.03.2015 року за № б/н Банк «ПриватБанк» надав відповідачу ОСОБА_1 кредит в розмірі 45000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідно до умов укладеного договору, договір складається з заяви позичальника, умов надання банківських послуг та витягом з тарифів банку, з якими відповідач був ознайомлений та підтвердив свою згоду та підписав дану заяву разом з умовами надання банківських послуг. Позивач виконав свої зобов`язання, надавши відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованість за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Відповідач зобов`язався на підставі п. 2.1.1.5.5 договору погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії, передбачені договором, згідно п. 2.1.1.5.7 договору в разі невиконання зобов`язань за договором на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту, оплатити винагороду.

Пунктом 2.1.1.12.11 договору сторонами погоджено, що зобов`язання клієнта з повернення тіла кредиту, процентів за користування кредитом, комісії пені, штрафів є борговим зобов`язанням. Згідно п. 2.1.1.12.2 договору в разі непогашення клієнтом боргових зобов`язань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, за користування кредитом клієнт сплачує банку проценти в розмірі, зазначеному в тарифах, що діють на дату нарахування, з розрахунку 365/366 календарних днів на рік. А у разі виникнення прострочених зобов`язань за кредитом клієнт сплачує банку проценти в подвійному розмірі, що діють на дату нарахування. Відповідно до п.2.1.1.7.6 договору при порушенні позичальником строків платежів по грошових зобов`язаннях більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Пунктами 2.1.1.4.2, 2.1.1.4.6 банк має право вимагати дострокове виконання боргових зобов`язань в разі невиконання боржником своїх обов`язків за договором.

Умови договору відповідачем не виконувалися належним чином, що привело до того що утворилася заборгованість станом на 17.04.2019 року в розмірі 96 024,20 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту 40 821,96 грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту 17 336,28 грн., заборгованість за пенею за прострочене зобов`язання 32 417,26 грн., нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. 399,93 грн., а також штрафи відповідно до умов та правил надання банківських послуг: - 500,00 грн. штрафу фіксована частина та 4 548,77 грн. штрафу процентна складова. На даний час відповідач ухиляється від виконання своїх зобов`язань і заборгованості не погашає, що є порушенням прав позивача. Згідно законодавства боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у встановлений договором строк. А тому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 96 024,20 грн. та судові витрати в сумі 1921,00 грн.

Відповідно до ч.4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до ч.1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.

Згідно ч.1 ст. 276 ЦПК України, клопотання позивача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження подається у письмовій формі одночасно з поданням позовної заяви або може міститися у ній.

Ухвалою судді Галицького районного суду Івано-Франківської області від 07.11.2019 року враховуючи предмет та підстави позову, клопотання позивача, відповідно до вимог ст.ст. 19, 274 ЦПК України відкрито провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження на 25 лютого 2020р., з викликом сторін. Даною ухвалою було встановлено відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання ухвали подати заяву із запереченням щодо розгляду в порядку спрощеного провадження та п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання ним відзиву на позовну заяву.

Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, відповідач ОСОБА_1 отримав вищевказану ухвалу суду та копію позовної заяви з доданими до неї документами, а також виклик до суду 19.12.2019р. (а.с.55), однак, станом на 25.02.2020 року відзиву на позовну заяву суду відповідач не подав, заперечення щодо розгляду в спрощеному порядку подано теж не було.

25.02.2020 року відповідвач по справі подав через канцелярію суду заяву про відкладення розгляду справи, так як бажає мати адвоката. Розгляд справи відкладено на 28 квітня 2020 року, що пітдверджується розпискою про дату наступного судового засідання в якій розписався відповідач по справі. Однак за період 25.02. по 28.04.20р. будь-яких інших клопотань та заяв від сторони подано до суду не було, причин своєї неявки суду не повідомив, а відтак у відповідності до ч. 8 ст. 178, ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак звернувся з клопотанням про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що підтримує позовні вимоги, проти заочного рішення не заперечує.

Відповідач, ОСОБА_1 у встановлений судом строк, на адресу суду клопотань щодо розгляду справи та відзиву на позовну заяву не подав.

Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушеного права на належне виконання умов кредитного договору шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором.

Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Розглядаючи даний спір, суд виходить із того, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються загальними положення ЦК України щодо зобов`язання та параграфом 2 Глави 71 ЦК України "Кредит".

Статтею 1054 Цивільного Кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 04.03.2015 р. ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ "ПриватБанк" з метою отримання банківських послуг, згідно з яким позивач надав відповідачу кредит в розмірі 45000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Щодо зміни кредитного ліміту банк керувався п. 2.1.1.2.3 та п.2.1.1.2.4 Договору на підставі яких відповідач при укладанні даного договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. З копії заяви позичальника вбачається, що ОСОБА_1 погодився на умови договору (а.с.20). У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. До позовної заяви банк додав копію Витягу з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Протягом дії кредитного договору відповідач не виконував його вимоги, внаслідок чого станом на 17.04.2019 р. згідно розрахунку заборгованості по договору має заборгованість в розмірі 96 024,20 грн. (а.с.17, 18-19).

Відповідно до п.1.1.3.2.4 Договору, банком передбачена можливість зміни тарифів та інших невід`ємних частин Договору. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 умов надання банківських послуг при порушенні строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, зобовязаний сплатити штраф в розмірі 500грн. + 5% від суми позову. Відповідно до п.п.2.1.1.4.2, 2.1.1.4.6 передбачають, що банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в разі не виконання боржником своїх боргових та інших обов`язків за цим Договором.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частина 2 ст. 1054 ЦК України передбачає, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно із ч.1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору вцілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору, кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ та Витяг з Тарифів банку як невід`ємні частини договору.

Разом з тим, копію Витягу з тарифів банку матеріали справи не містять. надана копія витягу з тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна", де наведені загальні умови по картках, однак які саме укладені з відповідачем, позивачем не подано із зазначенням.

Крім цього, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати заборгованості щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

У даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої ст. 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (https.privatbank.ua/terms) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Оскільки Витяг з Тарифів Банку вматеріалах справи відсутній, а Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідачки, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати заборгованості у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, на підставі ч. 2 ст. 530 ЦК України, АТ КБ «ПриватБанк» вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів та нарахованих процентів.

Вказана позиція цілком узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 03.07.2019 (провадження 14-131цс19).

Таким чином, суд вважає, що наявні правові підстави для стягнення в примусовому порядку з боржника суми непогашеного тіла кредиту в розмірі 40 821,96 грн. та 17 336,28 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту.

Питання розподілу судових витрат суд вирішує згідно вимог ст. 141 ЦПК України.

На підставі ст.ст. 526, 527, 530, 549, 611, 612, 625, 634, 1048, 1054 ЦК України, керуючись ст.ст. 76-81, 89, 258, 259, 263-265, 268, 280-284, 352, 354 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

Позов Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого по АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 04.03.2015 року у розмірі 58 158 (п?ятдесят вісім тисяч сто п?ятдесят вісім) грн. 24 коп., станом на 17.04.2019 року, яка складається із наступного:

- 40 821,96 грн. заборгованості за тілом кредиту,

- 17 336,28 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту, які перерахувати на р/р НОМЕР_2 , , МФО 305299.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» судовий збір в розмірі 1 921,00 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 30-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, з подачею її копії.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ "Прикінцеві положення" ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), процесуальний строк, визначений ст. 354 ЦПК України для апеляційного оскарження продовжується на строк дії такого карантину.

Суддя:І. М. Юсип