Єдиний унікальний номер судової справи: 485/1930/19
Провадження № 22-ц/812/900/20 Доповідач суду апеляційної інстанції - Самчишина Н.В.
Постанова

Іменем України

18 травня 2020 року м. Миколаїв Справа № 486/1930/19

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Самчишиної Н.В.,

суддів: Лисенка П.П., Серебрякової Т.В.,

переглянувши в апеляційному порядку у спрощеному провадженні без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 28 лютого 2020 року, ухвалене під головуванням судді Квєтки І.А., у приміщенні цього суду, повний текст судового рішення складений 28 лютого 2020 року,

встановив:

27 листопада 2019 року акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - Банк або АТ КБ «Приватбанк») звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

Позивач зазначав, що 13 червня 2018 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір (без номеру), за яким останній отримав кредит в розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, підтвердивши своїм підписом, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, що викладені на банківському сайті www.рrivatbank.ua., складає договір про надання банківських послуг (далі - Договір).

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов договору станом на 14 серпня 2019 року виникла заборгованість у розмірі 26 548 грн. 09 коп., з яких: 16 373 грн. 11 коп. - заборгованість за тілом кредитом, 7 637 грн. 73 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 796 грн. 86 коп. - заборгованість за нарахованими відсотками, а також штрафи - 500 грн. (фіксована частина) та 1 240 грн. 39 коп. (процентна складова).

Посилаючись на викладене, банк просив стягнути з відповідача зазначену заборгованість та судовий збір у розмірі 1 921 грн.

Заочним рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 28 лютого 2020 року позов Банку задоволено частково.

Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за кредитним договором у сумі 11 598 грн. 84 коп. та судовий збір 839 грн. 28 коп. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що стягненню з відповідача підлягає лише заборгованість за непогашеним тілом кредиту, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність договірних правовідносин між Банком та ОСОБА_1 щодо сплати процентів та штрафів.

В апеляційній скарзі представник АТ КБ «Приватбанк» просив скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні решти позовних вимог, ухваливши в цій частині нове рішення про задоволення вимог банку. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Апелянт посилався на помилковість висновку суду про недоведеність кредитних зобов`язань та недосягнення згоди щодо всіх умов кредитування.

Зазначав, що відповідач 13 червня 2018 підписав паспорт споживчого кредиту, який не був поданий банком в суд першої інстанції. Вказував, що у цьому паспорті Банк повідомив позичальника про основні умови кредитування, зокрема базову процентну ставку, розмір щомісячних платежів, строк внесення платежів, розмір неустойки.

Правом подати відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не скористався.

Відповідно до частини 1 чи 2 статті 369 ЦПК апеляційна скарга розглядається судом без повідомлення та виклику учасників справи.

Переглянувши справу за наявними в ній та доданими доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 13 червня 2018 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, яка містить позначення, що позичальник згоден з тим, що його заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають Договір банківського обслуговування, екземпляр якого він отримав шляхом самостійного роздрукування. Позичальник зобов`язувався самостійно знайомитись зі змінами Умов та правил надання банківських послуг на офіційному сайті банка рrivatbank.ua. (а.с.10-11).

При цьому в анкеті-заяві ОСОБА_1 відсутні відомості про вид платіжної картки, розмір кредиту (кредитного ліміту), процентної ставки, а також не зазначені види відповідальності за порушення умов кредитування (неустойка).

З довідки про отримання кредитної картки слідує, що відповідач отримав кредитну картку № НОМЕР_1 з датою відкриття 08 жовтня 2017 року з терміном дії до жовтня 2020 року (а.с.46).

Витяг з особового рахунку ОСОБА_1 свідчить про рух кредитних коштів за рахунком у період з 14 червня 2018 року (а.с.47).

ОСОБА_1 використовував кредитні кошти до листопада 2018 року. Останнє погашення кредиту (22,30 грн.) здійснено 22 вересня 2019 року шляхом переведення коштів між рахунками (а.с. 47 зворот).

Заборгованість за тілом кредиту у розмірі 16 373 грн. 11 коп. та простроченим тілом кредиту - 7 637 грн. 73 коп. за розрахунком банку виникла станом на 14 серпня 2019 року.

Встановивши, що за рахунок кредиту відбулося погашення процентів на загальну суму 12 412 грн., сплату яких не передбачено договором, суд першої інстанції дійшов висновку, що заборгованість підлягає стягненню за непогашеним тілом кредиту 11 598 грн. 84 коп. ((16 373,11+7 637,73)-12 412, 00 = 11 598,84).

Рішення суду щодо підставності та визначеного розміру непогашеного тіла кредиту сторонами не оскаржувалось, а тому апеляційним судом в цій частині не переглядалось.

При цьому інші умови кредитування, а саме ціну договору (розмір процентів) та умови відповідальності позичальника (неустойку), позивач не довів.

Так, пам`ятку клієнта, посилання на яку містить заява-анкета, суду не надано.

Банк надав витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (далі - Тарифи) та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (далі -Умови) (а.с. 12-29).

Власноручного підпису позичальника ОСОБА_1 ці витяги не містять.

При цьому в матеріалах справи відсутні підтвердження, що саме ці витяги з Тарифів та Умов надавались відповідачу для ознайомлення та узгодження, а також що саме така редакція цих актів, що постійно змінювалась банком, діяла на час укладення кредитної угоди. Роздруківка із сайту позивача, як доказ, повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Тому надані банком докази на підтвердження узгодженості всіх істотних умов кредитування, а саме витяги з Тарифів та Умов не можуть вважатись достатньою підставою для покладення на позичальника обов`язків, які передбачені цими документами (постанова Верховного Суду України від 11 березня 2015 року, провадження № 6-16цс15).

За таких обставин та без підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяги з Тарифів та Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Отже, апеляційний суд не вбачає підстав для застосування до спірних правовідносин правил частини 1 статті 634 ЦК щодо змісту договору приєднання.

Оскільки відсутні достатні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору (у формі сплати процентів), а також відповідальність у вигляді неустойки за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, банк має можливість вимагати лише фактично отриману та не повернуту суму кредиту, що відповідає вимогам частини 2 статті 530 ЦК.

Такий висновок ґрунтується на правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, яка викладена в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 та відповідає загальним засадам та принципам цивільного судочинства - верховенства права, свободі договору, справедливості, добросовісності та розумності, а також необхідності особливого захисту споживача у кредитних відносинах.

Отже, вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення 796 грн. 86 коп. процентів задоволенню не підлягають.

З вищезазначених підстав не підлягають задоволенню і вимоги щодо штрафів.

Апеляційний суд не може погодитись з твердженням апелянта щодо наявності підстав для задоволення позову в частині стягнення процентів та штрафів з посиланням на доданий до апеляційної скарги Паспорт споживчого кредиту, що має підпис відповідача.

Так, відповідно до частин другої, третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Банк не навів існування виняткового випадку та не довів обставин щодо об`єктивної неможливості подання до суду першої інстанції паспорту споживчого кредиту.

Більш того, зі змісту цього паспорту слідує, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо.

Отже, зазначений паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовану загальну вартість кредиту та передує укладенню кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача.

Як встановлено заява - анкета, що підписана ОСОБА_1 не містить домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, штрафів за несвоєчасне погашення кредиту та посилання на паспорт споживчого кредиту, як складову договору.

За таких обставин, саме по собі підписання відповідачем паспорту споживчого кредиту без підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг висновку суду першої інстанції не спростовує.

Апелянт посилається на правові позиції Верховного Суду, викладені у постанові від 23 грудня 2019 року (справа № 572/1169/17), у постанові від 04 грудня 2019 року (справа № 750/6058/17), у постанові від 19 вересня 2019 року (справа № 127/7543/17), у постанові від 12 лютого 2020 року (провадження № 382/327/18-ц), але вони не можуть бути прийняті до уваги, оскільки у вказаних справах було встановлено, що у заяві позичальника сторони узгодили базову процентну ставку по кредитному ліміту на момент підписання договору, що є відмінним від обставин, встановлених судом у даній справі.

При розгляді цієї справи суд не встановив узгоджених умов щодо сплати процентів та інших сум при укладенні кредитного договору, тобто підстав для застосування договірних розмірів процентів та неустойки.

Отже, оскаржуване судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому на підставі ст. 375 ЦПК України це судове рішення необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків судів першої інстанції не спростовують.

Згідно частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За подачу апеляційної скарги позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 881, 50 грн. За результатами розгляду справи в суді апеляційної інстанції, сплачений позивачем судовий збір за подачу апеляційної скарги не підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення, а заочне рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 28 лютого 2020 року залишити без змін та поновити його дію.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: П.П. Лисенко

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 18 травня 2020 року.