Справа № 343/624/20
Провадження № 22-ц/4808/775/20
Головуючий у 1 інстанції Тураш В. А.
Суддя-доповідач Мелінишин
У Х В А Л А

21 травня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі судді Мелінишин Г.П., ознайомившись із матеріалами справи за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Управління соціального захисту населення Долинської районної державної адміністрації, про відшкодування шкоди, завданої приниженням честі та гідності, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 щодо непостановлення Долинським районним судом в складі судді Тураша В.А. ухвали про поновлення процесуального строку,

в с т а н о в и в :

В квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Держави України в особі Управління соціального захисту населення Долинської РДА про стягнення 1 000 000,00 грн моральної шкоди, завданої поширенням неправдивої інформації тимчасово виконуючою обов`язки начальника-заступником начальника управління Воробець Т.Я. Одночасно заявлено клопотання про поновлення процесуального строку - строку для звернення до суду за захистом прав та законних інтересів.

Ухвалою Долинського районного суду від 27 квітня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 20 травня 2020 року.

ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вказував на порушення судом норм процесуального права. На його думку, суд не виконав вимог частини 6 статті 127 ЦПК України, оскільки не постановив ухвалу про поновлення пропущеного процесуального строку. При цьому покликався на пункт 10 частини першої статті 353 ЦПК України, за положеннями якої окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо відмови поновити або продовжити пропущений процесуальний строк.

Апеляційна скарга не може бути прийнята апеляційним судом, а відповідно відкрито апеляційне провадження, тому підлягає поверненню з таких підстав.

Згідно статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Реалізація цього права здійснюється в порядку, встановленому цивільним процесуальним законодавством.

Відповідно до частини 1 статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. Ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу.

За приписами пункту 4 частини 2 статті 356 ЦПК України в апеляційній скарзі мають бути зазначені рішення або ухвала, що оскаржуються.

Тобто, апеляційному оскарженню підлягають судові рішення, які ухвалені судом першої інстанції, а також постановлені ним ухвали.

Відповідно до абзацу 7 пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» від 24 жовтня 2008 року №12 не можуть бути об`єктом апеляційного оскарження судові рішення, якщо вони судом не ухвалювалися.

Статтями 120 та 122 ЦПК України передбачено, що строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом. Строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями і днями, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

В силу положень частини першої статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

За змістом частин першої, третьої, сьомої та восьмої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Якщо інше не передбачено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.

Про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою.

Ухвалу про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом.

Інститут процесуальних строків спрямований на впорядкування цивільного процесу, забезпечення справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду і вирішення цивільних прав з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави та прискорення цивільного судочинства, а тим самим і завдань цивільного судочинства (стаття 2 ЦПК України).

Реалізація права на судовий захист невід`ємно пов`язана зі строками, в межах яких позивач може звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Основним нормативним актом, що регулює строки звернення до суду про вирішення спорів у порядку цивільного судочинства, є ЦК України, який установлює інститут позовної давності і містить положення щодо часових меж, упродовж яких особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу.

Норми ЦК України визначають загальну позовну давність тривалістю у три роки (стаття 257), а також спеціальну позовну давність (стаття 258), яка може бути скороченою або більш тривалою за загальну позовну давність. Крім того, частина перша статті 268 ЦК України містить перелік позовних вимог, на які позовна давність взагалі не поширюється, а в частині другій цієї статті зазначено, що законом можуть бути встановлені додатково інші вимоги, на які не поширюється позовна давність.

Частиною четвертою та п`ятою статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 30 січня 2019 року у справі №706/1272/14-ц, позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності (частина п`ята статті 267 ЦК України).

Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього (пункт одинадцятий постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі»).

З позовних матеріалів вбачається, що 21 квітня 2020 року ОСОБА_1 пред`явив в суд позов про відшкодування моральної шкоди, завданої приниженням честі та гідності. Одночасно просив визнати поважними причини пропуску ним строку для звернення до суду за захистом прав та законних інтересів поновивши цей процесуальний строк.

Однак, з огляду на вищенаведені обставини оскільки позовна давність є інститутом матеріального права, а не є інститутом процесуального права, тобто вказаний строк не є процесуальним і питання про його поновлення не може бути вирішене за наслідками підготовчого провадження.

Питання строку позовної давності, передбаченого нормами ЦК України та поважність причин його пропуску повинно бути з`ясовано судом під час розгляду справи по суті при з`ясуванні не лише причини пропуску строку, а всіх обставин справи.

Таким чином, оскільки строк звернення до суду за захистом порушеного права є нормою матеріального права, суд першої інстанції не виносив жодної ухвали з приводу відмови поновити процесуальний строк, відсутній отже предмет оскарження.

За наведених обставин апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно повернути.

На підставі вищенаведеного та керуючись статтею 357 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 повернути.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя Г.П. Мелінишин