ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

21 липня 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 732/485/18

Головуючий у першій інстанції - Березовський О. Д.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/778/20

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді: Мамонової О.Є.,

суддів: Бобрової І.О., Шитченко Н.В.,

із секретарем: Зіньковець О.О.,

учасники справи:

позивач: Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 23 січня 2019 року (ухвалене о 09:56, повний текст рішення складено 28 січня 2019 року) у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк», до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

У С Т А Н О В И В:

У квітні 2018 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме, на однокімнатну квартиру, житловою площею 20,1 кв.м, загальною площею 35,1 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 941/7-8 від 14.02.2008, шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», за початковою ціною, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на користь ПАТ «Укрсоцбанк»; стягнути з відповідачки витрати по сплаті судового збору.

Позов обґрунтовувало тим, що 14.02.2008 між ним та ОСОБА_2 було укладено договір № 941/7-8 про надання невідновлювальної кредитної лінії. Позивач свої зобов`язання за договором виконав, надавши позичальнику кредит, проте остання у порушення умов договору свої зобов`язання належним чином не виконала, в результаті чого станом на 05.12.2017 виникла заборгованість за кредитом - 62 378,21 грн, за відсотками - 73 727,35 грн, інфляційні втрати за кредитом - 3 229,43 грн, інфляційні втрати за відсотками - 9 138,52 грн, пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 6 548,90 грн, пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 18 530,24 грн.

З метою забезпечення належного виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між Банком та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір, відповідно до якого остання передала позивачу в іпотеку нерухоме майно, а саме однокімнатну квартиру, житловою площею 20,1 кв.м, загальною площею 35,1 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

На виконання умов кредитного та іпотечного договорів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було направлено вимогу, а саме повідомлення про усунення порушень, але на дату подання позовної заяви вимога не виконана. Зважаючи на невиконання основного зобов`язання за кредитним договором, позивач має право вимагати стягнення заборгованості за кредитом, відсотками та пенею за рахунок предмету іпотеки.

Під час розгляду справи Банк уточнив позовні вимоги в частині розміру заборгованості, в рахунок якої має бути звернуто стягнення на предмет іпотеки, вказавши, що розмір заборгованості визначено рішенням Городнянського районного суду Чернігівської області від 21.03.2016 у сумі 114 194,86 грн.

Рішенням Городнянського районного суду Чернігівської області від 23.01.2019 позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено. Звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме однокімнатну квартиру, житловою площею 20,1 кв.м, загальною площею 35,1 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, з метою погашення заборгованості ОСОБА_2 перед ПАТ «Укрсоцбанк» за договором про надання невідновлювальної кредитної лінії № 941/7-8 від 14.02.2008 у розмірі 114 194,86 грн, шляхом проведення прилюдних торгів згідно положень Закону України «Про виконавче провадження», за початковою ціною не нижче 212 280 грн, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом, на користь ПАТ «Укрсоцбанк». Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» 1 762 грн сплаченого позивачем судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити у задоволенні позову, посилаючись на неповне з`ясування всіх обставин справи.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що перша вимога про усунення порушень була направлена Банком ще у 2011 році, коли виникла прострочена заборгованість, направивши яку позивач змінив строк виконання зобов`язання.

Заявниця вказує, що дана вимога міститься в матеріалах цивільної справи №732/460/16-ц, однак клопотання про витребування вказаної справи, а також матеріалів виконавчого провадження по цій справі з метою повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин залишились без задоволення.

Зазначає, що районний суд не звернув уваги на неспівпадіння дат у вимозі про усунення порушень, яку надав позивач, та у квитанції про її направлення.

Наголошує, що позивачем пропущено строки позовної давності щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки останній платіж за кредитом було здійснено ОСОБА_2 у 2013 році і в цьому ж році було отримано вимогу про усунення порушень, а тому право вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки виникло у позивача у 2013 році.

Протокольною ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 28.10.2019 залучено до участі в якості правонаступника відповідача АТ «Укрсоцбанк» - АТ «Альфа-Банк» (т. 2 а.с. 15-31).

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 11.12.2019 рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 23.01.2019 скасовано. Відмовлено у задоволенні позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою Верховного Суду від 15.04.2020 постанову Чернігівського апеляційного суду від 11.12.2019 скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідачки ОСОБА_1 - адвоката Слєпченка С.А., який просив задовольнити апеляційну скаргу, представника позивача - адвоката Воронцової М.В., яка просила залишити без змін рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні, зважаючи на таке.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що зобов`язання за кредитним договором від 14.02.2008 боржником є невиконаними, а тому ПАТ «Укрсоцбанк» на підставі іпотечного договору від 15.02.2008 має право з метою захисту порушених прав звернути стягнення на предмет іпотеки і позов подано в межах строків позовної давності.

Судом у справі встановлено, що 14.02.2008 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено договір про надання невідновлювальної кредитної лінії № 941/7-8, за яким ОСОБА_2 отримала кредит зі сплатою 14% річних та комісії за відкриття позичкового рахунку у розмірі 0,99% від суми кредиту, в межах максимального ліміту заборгованості 61 680 грн. Згідно п. 1.1.2. було встановлено, що погашення частки кредиту здійснюється кожен місяць до 10 числа та з кінцевим терміном погашення всіх траншів кредиту до 09.02.2023 на умовах, визначених цим договором (т. 1 а. с. 5-8).

08.07.2009 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду № 1 про внесення змін до договору про надання невідновлювальної кредитної лінії № 941/7-8 від 14.02.2008, згідно якої було збільшено максимальний ліміт заборгованості до 65 804,91 грн та встановлено кінцевий термін погашення всіх траншів кредиту до 09 лютого 2028 року. Згідно п. 3 вказаної додаткової угоди сторони домовились, що у разі порушення позичальником строків сплати процентів, визначених п. 2.4.1 договору, та/або кредиту як в повному обсязі, так і частково, більш ніж на 30 календарних днів, кредитор має право вимагати дострокового погашення кредиту, нарахованих процентів та можливих штрафних санкцій в повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення позичальнику, а позичальник у свою чергу, зобов`язується достроково погасити в повному обсязі кредит, нараховані проценти та можливі штрафні санкції протягом 30 календарних днів з дати одержання вищезазначеного письмового повідомлення кредитора (т. 1 а.с. 9).

15.02.2008 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (іпотекодержатель) та ОСОБА_1 (іпотекодавець), що є майновим поручителем за зобов`язанням ОСОБА_2 (позичальник) за договором про надання невідновлювальної кредитної лінії № 941/7-8 від 14.02.2008 (основне зобов`язання), укладено нотаріально посвідчений іпотечний договір, з подальшим укладенням договору про внесення змін та доповнень до нього від 08.07.2009, відповідно до якого іпотекодавець передала в іпотеку іпотекодержателю в якості забезпечення виконання позичальником основного зобов`язання належну їй на праві приватної власності однокімнатну квартиру житловою площею 20,1 кв.м, загальною площею 35,1 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а. с. 12-15).

Згідно з п. 4.5. іпотечного договору іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із способів, зокрема (п. 4.5.1.), на підставі рішення суду.

Відповідно до п. 4.6. іпотечного договору у разі звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, реалізація предмета іпотеки здійснюється у спосіб, зазначений у відповідному рішенні суду, а саме: шляхом продажу предмета іпотеки від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку» або шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

Рішенням Городнянського районного суду Чернігівської області від 21.06.2016 у цивільній справі № 732/460/16-ц стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором кредиту № 941/7-8 від 14.02.2008 у розмірі 114 194,86 грн, що включає заборгованість за тілом кредиту у сумі 49 241,59 грн, заборгованість за відсотками у сумі 15 931,64 грн, заборгованість за пенею за несвоєчасне повернення кредиту у сумі 9 689,91 грн, заборгованість за пенею за несвоєчасне повернення відсотків у сумі 20 625,81 грн, інфляційні втрати у сумі 18 705,91 грн (т. 1 а.с. 166-168).

Вказане рішення суду не виконано, за інформацією від 20.06.2019 № 08-43/1/7244/14.5 Городнянського районного відділу ДВС ГТУЮ у Чернігівській області у відділі на виконанні рішення не перебуває (т. 1 а.с. 233-234, т. 2 а.с. 4).

Згідно звіту про незалежну оцінку ринкової вартості житлової нерухомості ТОВ «Консалтингова компанія «BFC» від 06.02.2018 вартість однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , становить 212 280 грн (т. 1 а. с. 34-66).

27.08.2018 представником ОСОБА_1 - адвокатом Слєпченком С.А. подано клопотання про застосування строків позовної давності у даній справі, зважаючи на те, що останній платіж по кредиту ОСОБА_2 здійснила у 2013 році (т. 1 а.с. 111-112).

Згідно з вимогами чинного законодавства України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений у зобов`язанні строк (термін) його виконання (ст. 526, 527, 530 ЦК України).

Статтею 525 ЦК України встановлено заборону односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим до його виконання.

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ст. 575 ЦК України).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» (далі по тексту - Закон) іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотекодавець - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов`язання або зобов`язання іншої особи перед іпотекодержателем. Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель. майновий поручитель - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов`язання іншої особи-боржника.

Статтею 11 Закону передбачено, що майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання виключно в межах вартості предмета іпотеки.

Статтею 12 Закону встановлено, що у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Згідно зі ст. 33 Закону у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Можливість і порядок звернення стягнення на предмет іпотеки передбачені, у тому числі, й ст. 35-38 Закону.

Частиною 1 ст. 35 Закону встановлено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

Статті 36-38 Закону передбачають порядок звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки та право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки.

ОСОБА_2 умови кредитного договору № 941/7-8 від 14.02.2008, забезпеченого іпотекою, належним чином не виконувала, рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 21.06.2016 про стягнення з неї кредитної заборгованості у розмірі 114 194,86 грн також є невиконаним, у зв`язку з чим у позивача відповідно до норм чинного законодавства та умов іпотечного договору виникло право звернення стягнення на предмет іпотеки.

Отже, з аналізу вищевказаних положень витікає, що чинним законодавством передбачений порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки на підставі рішення суду, і, як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом, сторони, досягли згоди про можливість звернення стягнення іпотекодержателем на предмет іпотеки на підставі рішення суду шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, що встановлено умовами іпотечного договору від 15.02.2008 (п. 4.5, 4.6).

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що позивачем пропущено строки позовної давності щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки останній платіж за кредитом було здійснено ОСОБА_2 у 2013 році і в цьому ж році було отримано вимогу про усунення порушень, а тому право вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки виникло у позивача у 2013 році, враховуючи наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Тобто початок перебігу строку позовної давності співпадає з моментом виникнення у особи права на позов та можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання.

У ст. 266 ЦК України визначено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Пред`явити таку вимогу позивач може протягом трьох років, починаючи від дати невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Пунктом 3 додаткової угоди № 1 про внесення змін до договору про надання невідновлювальної кредитної лінії № 941/7-8 від 14.02.2008 сторони обумовили, що у разі порушення позичальником строків сплати процентів, визначених п. 2.4.1 договору, та/або кредиту як в повному обсязі, так і частково, більш ніж на 30 календарних днів, кредитор має право вимагати дострокового погашення кредиту, нарахованих процентів та можливих штрафних санкцій в повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення позичальнику, а позичальник у свою чергу, зобов`язується достроково погасити в повному обсязі кредит, нараховані проценти та можливі штрафні санкції протягом 30 календарних днів з дати одержання вищезазначеного письмового повідомлення кредитора (т. 1 а.с. 9).

З матеріалів цивільної справи № 732/460/16-ц провадження № 2/732/213/16 за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, дослідженої апеляційним судом, вбачається, що ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до боржника ОСОБА_2 з вимогою про дострокове погашення кредитної заборгованості, в якій просив боржника негайно до 24.01.2016 повернути заборгованість по кредиту в розмірі 78 304,16 грн. Вказана вимога була отримана ОСОБА_2 особисто 25.12.2015 (т. 1 а.с. 51-53 цивільної справи № 732/460/16-ц провадження № 2/732/213/16), однак виконана боржником не була.

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору і встановив новий строк виконання основного зобов`язання у повному обсязі.

Право задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки виникло у кредитора у зв`язку з невиконанням боржником вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі. При цьому згідно з ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» та умовами кредитного договору таке право виникає через тридцять календарних днів з дати одержання позичальником вищезазначеного письмового повідомлення кредитора та за умови її невиконання.

Відповідні висновки щодо застосування норм матеріального права викладені у постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі № 6-3116цс16 та підтверджені постановою Верховного Суду від 09.10.2019 № 390/669/17.

Отже, враховуючи вищевикладене, у даній справі позивач набув право пред`явити позов до іпотекодавця протягом трьох років, починаючи від дати невиконання забезпеченого іпотекою зобов`язання, а саме по закінченню тридцяти днів після отримання позичальником 25.12.2015 вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі, тобто з 25.01.2016.

З даним позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки позивач звернувся 04.04.2018 (згідно поштового штампу на конверті, т. 1 а.с. 67), тобто в межах трирічного строку позовної давності.

Доводи апеляційної скарги про те, що перша вимога про усунення порушень була направлена банком ще у 2011 році і така вимога міститься у матеріалах цивільної справи № 732/460/16-ц, не відповідають дійсності, оскільки, як зазначено вище, з досліджених апеляційним судом матеріалів цієї справи вбачається, що вимога датована 2011 роком відсутня та міститься лише вимога від 24.12.2015. Будь-яких належних, достовірних та допустимих доказів про наявність вимоги про дострокове погашення заборгованості та її направлення боржнику чи отримання нею у 2011 році стороною відповідача не надано.

Не мають правового значення для вирішення даної справи доводи заявника про неспівпадіння дат у вимозі, що була надана позивачем при розгляді даної справи (сума заборгованості визначена станом на 05.12.2018), яка була направлена ПАТ «Укрсоцбанк» поштовим зв`язком ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , та у квитанції про її направлення (дата направлення - 03.04.2018) (т. 1 а.с. 169-173), зважаючи на те, що судом взято до уваги письмову вимогу від 24.12.2015.

Статтею 39 Закону визначено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються:

загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки;

опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя;

заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності);

спосіб реалізації предмета іпотеки;

пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки.

У разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Таким чином, враховуючи положення ст. 12, 33, 35 Закону України «Про іпотеку», п. 4.5, 4.6 договору іпотеки від 15.02.2008, встановлення факту невиконання боржником ОСОБА_2 основного зобов`язання, висновок районного суду про те, що ПАТ «Укрсоцбанк» має право з метою захисту порушених прав звернути стягнення на предмет іпотеки і дана вимога пред`явлена в межах строків позовної давності, є вірним, однак, при викладенні резолютивної частини рішення суд не врахував вимоги ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у порушення якої не зазначив всі складові загального розміру вимог, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки, та помилково зазначив ціну предмета іпотеки, у зв`язку з чим рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 23.01.2019 підлягає зміні, шляхом викладення абзацу другого резолютивної частини в новій редакції, що відповідає вимогам вказаної статті.

Відповідно до ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки постановою Верховного Суду від 15.04.2020 касаційну скаргу АТ «Альфа-Банк» задоволено, постанову Чернігівського апеляційного суду від 11.12.2019 скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, у розмірі 6 368,40 грн (т. 2 а.с.104) покладаються на відповідачку.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 374, 376 ч. 1 п. 4, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 23 січня 2019 року змінити, виклавши абзац другий резолютивної частини в наступній редакції:

«У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором № 941/7-8 від 14 лютого 2008 року у загальному розмірі 114 194 (сто чотирнадцять тисяч сто дев`яносто чотири) грн 86 коп., що включає заборгованість за тілом кредиту в сумі 49 241 грн 59 коп., заборгованість за відсотками в сумі 15 931 грн 64 коп., заборгованість за пенею за несвоєчасне повернення кредиту в сумі 9 689 грн 91 коп., заборгованість за пенею за несвоєчасне повернення відсотків в сумі 20 625 грн 81 коп., інфляційні втрати в сумі 18 705 грн 91 коп., звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на однокімнатну квартиру, житловою площею 20,1 кв.м, загальною площею 35,1 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить на праві власності ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100, ) шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, встановивши початкову ціну на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності - незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій».

В іншій частині рішення суду - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100, ) 6 368 (шість тисяч триста шістдесят вісім) грн 40 коп. у відшкодування судових витрат у суді касаційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 липня 2020 року.

Головуюча Судді: