Дата документу 28.07.2020 Справа № 337/758/16-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №337/758/16 Головуючий у 1 інстанції: Кучерук І.Г.
Провадження № 22-ц/807/2320/20 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«28» липня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Кочеткової І.В.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 25 травня 2020 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення та дії державного виконавця Мелітопольського міськрайонного ВДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Гаркуши Тетяни Олександрівни, стягувач ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на рішення та дії державного виконавця Мелітопольського міськрайонного ВДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Гаркуши Т.О., стягувач ОСОБА_3 .

В обґрунтування вимог зазначив, що в провадженні Мелітопольського міськрайонного ВДВС знаходиться виконавче провадження №60720010 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Хортицьким районним судом м. Запоріжжя 13 листопада 2019 року у справі №337/758/16 про стягнення з нього на користь ОСОБА_3 половини вартості автомобіля Nissan X Trail, НОМЕР_1 , в сумі 85729 грн.

Вказане виконавче провадження відкрито постановою державним виконавцем Мелітопольського міськрайонного ВДВС Гаркуши Т.О. від 10 грудня 2019 року.

12 лютого 2020 року ним було отримано постанову від 10 грудня 2019 року, 13 лютого 2020 року він ознайомився з матеріалами виконавчого провадження.

Заява про відкриття виконавчого провадження була подана не стягувачем, а іншою особою - представником Симонець Ю.М. адвокатом Рогозіним О.В. Представником не було надано доказів наявності відповідних повноважень на представлення інтересів ОСОБА_3 в органах державної виконавчої служби (виконавчому провадженні) та подання виконавчого документа до стягнення, а саме договору про надання правової допомоги, витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих дій як представника сторони виконавчого провадження, засвідченого підписами сторін договору та довіреності.

Вважав, що з урахуванням вказаних порушень при поданні до виконавчої служби виконавчого документу державний виконавець Гаркуша Т.О. повинна була повернути виконавчий лист стягувачу без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення.

Постановою державного виконавця від 16 грудня 2019 року було звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та його інші доходи.

Продовження примусового стягнення з нього грошових коштів у виконавчому провадженні, відкриття якого було здійснено всупереч вимог закону, суперечить положенням ЦК України, Закону України «Про виконавче провадження» та інших нормативно-правових актів, порушує його права та законні інтереси.

На підставі зазначеного просив визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Гаркуши Т.О. від 10 грудня 2019 року про відкриття виконавчого провадження № 60720010 і зобов`язати усунути порушення вимог закону при вирішенні питання про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого документа, за результатами розгляду скарги розподілити витрати, пов`язані з розглядом скарги, відповідно до ст. 452 ЦПК України.

Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 25 травня 2020 року в задоволенні скарги відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на звернення до суду зі скаргою з дотриманням встановленого строку, відкриття виконавчого провадження за заявою не уповноваженої особи, не направлення йому відзивів стягувачем та відділом виконавчої служби, просив скасувати ухвалу суду та прийняти нову постанову про задоволення скарги, за результатами розгляду скарги розподілити судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, відповідно до ст. 452 ЦПК України.

Державний виконавець Мелітопольського міськрайонного ВДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Гаркуша Т.О. подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що скаржником пропущено строк звернення до суду із скаргою, при відкритті виконавчого провадження виконавець керувалась нормами Закону України «Про виконавче провадження» та нормами Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» щодо документів, які посвідчують повноваження адвоката, дії скаржника направлені на затягування виконання рішення суду.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що заявником пропущено строк звернення до суду зі скаргою, державний виконавець діяв в межах повноважень, на підставі та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, права і свободи заявника не були порушені.

Колегія суддів частково погоджується з вказаним висновком суду.

Матеріалами справи підтверджено, що рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 12.07.2016 року у справі 337/758/16-ц, яке набрало законної сили 28.11.2018 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 половину вартості автомобіля NissanX Trail, р.н. НОМЕР_1 , в сумі 85729 грн. (а.с.76,77).

13.11.2019 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя видано виконавчий лист (а.с. 75).

26.11.2019 року стягувач ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 звернулась до Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області із заявою про відкриття виконавчого провадження (а.с.74).

До заяви було долучено оригінал виконавчого листа, копії рішень першої та останньої інстанцій, повноваження адвоката (ордер, свідоцтво) (а.с.74 зворот).

Відповідно до ордеру серії ЗП №044233 на надання правової допомоги від 06.11.2019 року ОСОБА_3 , на підставі договору про надання правової допомоги від 04.11.2019 року уповноважила адвоката Рогозіна О.В. представляти її інтереси у Хортицькому районному суді м. Запоріжжя, ДВС Хортицького району, органах ДВС, поліції (а.с.78).

10.12.2019 року державним виконавцем Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Гаркушою Т.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №60720010 (а.с.79).

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (ст. 447 ЦПК України).

За змістом ст. 451 ЦПК України за результатом розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу.

Положеннями ст.ст. 6, 11 Закону України «Про виконавче провадження» зобов`язано виконавця вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії; здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом, і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

За приписами ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Із змісту наведених положень закону випливає, що метою виконавчого провадження є захист інтересів стягувачів шляхом здійснення сукупності передбачених законом заходів, спрямованих на дієве та ефективне виконання рішень суду та інших органів і посадових осіб, а посадові особи державної виконавчої служби при здійсненні виконавчого провадження наділені широким колом повноважень та зобов`язані неухильно дотримуватись прав і законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до п. 3 Розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 року (далі - Інструкція), заява про примусове виконання рішення подається до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця у письмовій формі разом із оригіналом (дублікатом) виконавчого документа.

У заяві про примусове виконання рішення зазначаються такі відомості: назва і дата видачі виконавчого документа; прізвище, ім`я та (за наявності) по батькові стягувача; дата народження та адреса місця проживання чи перебування стягувача; реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) стягувача; номер телефону стягувача; спосіб перерахування стягнутих з боржника грошових сум (у разі виконання рішення про стягнення коштів); реквізити рахунку, відкритого у банку або в іншій фінансовій установі, для отримання стягнутих з боржника грошових сум (за наявності).

У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо).

До заяви про примусове виконання рішення, яку подає представник стягувача, додається документ, що підтверджує його повноваження.

На кожен поданий на примусове виконання виконавчий документ стягувач подає окрему заяву про примусове виконання рішення.

Виконавчий документ повертається без прийняття до виконання у випадках, передбачених частиною четвертою статті 4 Закону, про що орган державної виконавчої служби або приватний виконавець надсилає стягувачу повідомлення протягом трьох робочих днів з дня пред`явлення виконавчого документа (п. 4 Розділу ІІІ Інструкції).

У разі відсутності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження (п. 5 Розділу ІІІ Інструкції).

Частиною 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо, зокрема, виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

В скарзі ОСОБА_1 посилався на те, що при зверненні до виконавчої служби із заявою про відкриття виконавчого провадження, представником ОСОБА_4 не було надано доказів на підтвердження його повноважень на звернення із вказаною заявою в інтересах ОСОБА_3 .

Згідно з свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю НОМЕР_2 001419 ОСОБА_4 має право на заняття адвокатською діяльністю на підставі рішення Ради адвокатів Запорізької області від 02 жовтня 2017 року №18 (а.с.78 зворот).

За приписами ч. 1 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Відповідно до ст. 16 Закону України "Про виконавче провадження" сторони можуть реалізувати свої права і обов`язки у виконавчому провадженні самостійно або через представників. Особиста участь фізичної особи у виконавчому провадженні не позбавляє її права мати представника, крім випадку, коли боржник згідно з рішенням зобов`язаний вчинити певні дії особисто. Повноваження адвоката як представника посвідчуються ордером, дорученням органу чи установи, що уповноважені законом на надання безоплатної правової допомоги, або договором про надання правової допомоги. До ордера обов`язково додається витяг з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих дій як представника сторони виконавчого провадження. Витяг засвідчується підписами сторін договору.

За приписами ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути:

1) договір про надання правової допомоги;

2) довіреність;

3) ордер;

4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера (ч. 2 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

При зверненні до виконавчої служби із заявою про відкриття виконавчого провадження, представником ОСОБА_4 в якості підтвердження своїх повноважень було надано оригінал ордеру на надання правової допомоги серія ЗП №044233 від 06 листопада 2019 року на підставі договору від 04.11.2019 року, у тому числі у Хортицькому районному суді м.Запоріжжя, органах ДВС, та копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю ЗП 001419 (а.с.11, 12, 78, 78 зворот).

Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачає ордер як самостійний документ, що посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги, не вимагаючи одночасного надання витягу з договору.

Європейський суд з прав людини в рішеннях Sutyazhnik v. Russia від 29.07.2009, Esertas v. Lithuania від 31.05.2012 зазначав, що у справах можуть бути обставини, які свідчать про відсутність соціальної потреби чи нагальної суспільної необхідності, які б виправдовували відхилення від принципу правової визначеності.

Як вбачається з вказаних рішень Європейського суду з прав людини під правовим пуризмом слід розуміти надмірно формальне застосування правових норм й вчинення дій, що мають юридичне значення, без врахування їх доцільності виходячи з обставин конкретної справи й необхідності забезпечення ефективного захисту прав, свобод та інтересів в цивільному судочинстві, що призводить до порушення права на справедливий судовий розгляд.

При цьому необхідно враховувати, з якою метою особа звертається до суду, та чи дійсно порушено право особи з огляду на положення ст. 4 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, де зазначено, що особа може звернутися до суду за захистом свого цивільного права, але лише у разі його порушення, невизнання або оспорення.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що враховуючи надання в подальшому копії договору про надання правової допомоги між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.82-83), вказаний договір на час відкриття виконавчого провадження не був скасований чи визнаний недійсним, повернення державним виконавцем виконавчого документу без прийняття до виконання лише через ненадання витягу з договору лише заради правового пуризму не є доцільним.

За змістом пункту 1.2 вищезазначеного договору ОСОБА_4 надає правову допомогу ОСОБА_3 у вигляді представництва інтересів клієнта в судах під час здійснення цивільного судочинства а також в інших державних органах, установах перед фізичними та юридичними особами.

ОСОБА_1 не зазначено, яким чином ненадання витягу з договору одночасно з поданням заяви про відкриття виконавчого провадження порушило його права та інтереси з огляду на вище встановлені обставини.

Таким чином, доводи апеляційної скарги в цій частині є неприйнятними.

Посилання в апеляційній скарзі на неотримання відзивів стягувача та виконавчої служби не є тією підставою, з якою закон пов`язує обов`язковість скасування судового рішення.

В той же час доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо дотримання ним строку звернення до суду зі скаргою заслуговують на увагу.

Висновок суду першої інстанції щодо пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду зі скаргою ґрунтується на отриманні заявником копії постанови про відкриття виконавчого провадження 25 січня 2020 року поштою.

Матеріали справи містять супровідний лист від 10.12.2019 року №68111 про направлення на адресу ОСОБА_1 постанови про відкриття виконавчого провадження, список згрупованих відправлень (рекомендованої кореспонденції) за 17.12.2019 року та дані трекінгу АТ «Укрпошта» (а.с.79 зворот, 80, 80 зворот, 81).

Згідно з даними трекінгу АТ «Укрпошта» відправлення 370 на ім`я ОСОБА_1 було прийнято відділенням пошти 72311 у м. Мелітополь 17.12.2019 року та направлено за адресою до відділення 72313 м. Мелітополь. 24 січня 2020 року відправлення було повернуто поштовим відділенням 72313 за зворотною адресою, а отже докази отримання ОСОБА_1 копії постанови про відкриття виконавчого провадження 25 січня 2020 року відсутні.

Отже, оскільки відповідно до ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи, ОСОБА_1 отримав постанову про відкриття виконавчого провадження особисто 12.02.2020 року, про що свідчить його підпис (а.с.79), звернувся до суду із скаргою 20.02.2020 року, тобто в межах десятиденного строку з дня отримання постанови про відкриття виконавчого провадження від 10.12.2019 року(ВП №60720010), суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про пропуск ОСОБА_1 строку звернення до суду із скаргою.

На підставі зазначеного, ухвала суду першої інстанції згідно з п.п.2,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підлягає зміні шляхом виключення з мотивувальної частини посилання на пропуск ОСОБА_1 строку для подання скарги. В іншій частині ухвала суду підлягає залишенню без змін.

У відповідності до ч.ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

За приписами ст. 452 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

До Запорізького апеляційного суду надійшла заява представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про розподіл витрат, пов`язаних з розгляду справи, в якій представник просив стягнути з Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) на користь ОСОБА_1 здійснені останнім судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 6500,00 грн. та витрати зі сплати судового збору у сумі 420,40 грн. пов`язані із розглядом скарги на постанову державного виконавця Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Гаркуша Т.О. від 10.12.2019 року про відкриття виконавчого провадження № 60720010.

З огляду на те, що в задоволенні скарги ОСОБА_1 на рішення та дії державного виконавця Мелітопольського міськрайонного ВДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Гаркуши Тетяни Олександрівни, стягувач ОСОБА_3 , судом першої інстанції було відмовлено, та в цій частині ухвала суду першої інстанції залишена без змін, судові витрати покладаються на ОСОБА_1 , підстави для стягнення судових витрат з Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) відсутні.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 25 травня 2020 року у цій справі змінити, виключивши з мотивувальної частини посилання на пропуск ОСОБА_1 строку для подання скарги на рішення та дії державного виконавця Мелітопольського міськрайонного ВДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Гаркуши Тетяни Олександрівни, стягувач ОСОБА_3 .

В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 31 липня 2020 року.

Головуючий А.В. Дашковська

Судді: О.М. Кримська

І.В. Кочеткова