Справа № 653/3897/19
Провадження № 2/653/276/20
РІШЕННЯ

іменем України

08 квітня 2020 року Генічеський районний суд Херсонської області в складі:

головуючого судді Крапівіна О.П.

секретаря Колісник О.С.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду м. Генічеськ справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із вищевказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . В даному будинку зареєстрований відповідач, з яким позивач 07.10.2015 року розірвала шлюб. ОСОБА_2 з листопада 2014 року у вказаному будинку не проживає та з того часу переїхав до іншого місця мешкання. Зазначає, що в неї виникли труднощі у оформленні субсидії на відшкодування витрат з оплати житлово-комунальних послуг, тому вона була змушена звернутися до суду з метою захисту свого порушеного права.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, але надіслала заяву про розгляд справи без її участі, в якій зазначила, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі, просить суд задовольнити позов та не заперечує щодо проведення заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляд справи повідомлявся належним чином, шляхом поштового повідомлення.

Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини по справі.

Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 07.10.2015 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - розірвано.

Відповідно до копії договору купівлі-продажу житлового будинку від 15.08.2006 року, копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №11549814 від 15.08.2006 року, копії витягу з Державного реєстру правочинів №2763075 від 15.08.2006 року, житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 .

Відповідно до довідки №02-18-07/1050 від 26.11.2019 року, виданої Виконкомом Новоолексіївської селищної ради Генічеського району Херсонської області, вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрований з 11.09.2006 року за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до Акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 26.12.2018 року, складеного депутатом Новоолексіївської селищної ради Генічеського району Херсонської області Войтенко Н.А. вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрований в житловому будинку ОСОБА_1 , але фактично в ньому не проживає.

Проте, частиною четвертою статті 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до частини першої статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За своїм змістом право власності полягає у належності власникові права володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (ст. 317 ЦК України).

Із наданих позивачем матеріалів судом встановлено, що сторони у справі є колишнім подружжям, а саме вони перебували у зареєстрованому шлюбі з 18 листопада 2000 року до 07 жовтня 2015 року.

Під час перебування у шлюбі ними на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 15.08.2006 року був придбаний житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , однак оформлений він був на позивача.

Положенням статей 60, 63 діючого Сімейного кодексу України, передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно частин першої та другої статті 369 Цивільного кодексу України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Аналіз у сукупності наведених норм закону свідчить, що визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , незважаючи на те, що юридично право власності за ним на вказаний будинок не оформлене, в даному випадку фактично припинить право спільної сумісної власності останнього на це майно, яке він має право здійснювати разом із позивачем.

За таких обставин, враховуючи, що позивач не надала суду доказів того, що між нею та відповідачем здійснений поділ спільного майна подружжя, за яким спірний житловий будинок є виключно її власністю, суд вважає заявлену позовну вимогу такою, що не відповідає наведеним вище вимогам закону, а отже у задоволенні її позову слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовити.

У визнанні ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Херсонського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк апеляційної скарги з дня отримання копії повного судового рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Генічеського районного суду О. П. Крапівіна