ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/9267/19 Номер провадження 22-ц/814/1599/20Головуючий у 1-й інстанції Нестеренко С. Г. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Пилипчук Л.І., Хіль Л.М.

секретар Мисечко А.І.

імена (найменування) сторін:

позивач: ОСОБА_1

відповідачі: Кременчуцька міська рада Полтавської області, виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Полтавської області

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області, ухвалене 18 травня 2020 року у складі судді Нестеренка С.Г.

по справі за позовом ОСОБА_1 до Кременчуцької міської ради Полтавської області, виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, треті особи Комунальне підприємство «Квартирне управління» Кременчуцької міської ради, Товариство з обмеженою відповідальністю «Житлорембудсервіс», Комунальне госпрозрахункове житлово-експлуатаційне підприємство «Автозаводське», Акціонерне товариство «Полтаваобленерго», Приватне акціонерне товариство «Кременчукгаз», Комунальне підприємство «Кременчукводоканал» про встановлення факту проживання та укладення договору найму житлового приміщення,-

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом та, остаточно визначившись із позовними вимогами, просила визнати факт її проживання з 10 травня 2007 року за адресою: АДРЕСА_1 та визнати відносини, що склалися між нею та Кременчуцькою міською радою з 15 жовтня 2009 року по 23 серпня 2018 року такими, що ознаками відповідають договору найму житла.

В обґрунтування позовних вимог вказувала, що з 10 травня 2007 року і по теперішній час вона зареєстрована та безперервно проживає у кімнаті АДРЕСА_2 . У цій кімнаті вона зареєстрована одна та є наймачем житлового приміщення, на її ім`я відкрито особовий рахунок та за яким вона сплачує вартість наданих їй житлово-комунальних послуг.

Вказувала, що у грудні 2018 року звернулася до КП «Квартирне управління» із заявою про приватизацію кімнати за вищезгаданою адресою, але дане питання не було розглянуто та надано письмову відповідь про неможливість визнати її наймачем кімнати. Із інших наданих відповідей постає, що приватизація кімнати у гуртожитку можлива лише у разі тривалого проживання у ньому, тобто постійного проживання протягом п`яти і більше років.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18 травня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Встановлено факт проживання ОСОБА_1 із 10 травня 2007 року у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 .

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_1 , просила скасувати його в частині відмови у задоволенні її позовних вимог про встановлення факту укладення договору найму житлового приміщення та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення її позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення місцевого суду повною мірою відповідає вказаним вимогам.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи № 35213 від 01 листопада 2019 року, ОСОБА_1 значиться зареєстрованою за адресою АДРЕСА_1 із 10 травня 2007 року (а.с. 7). Крім того, даний факт підтверджується і копією паспорту ОСОБА_1 , в якій на стор. 10 паспорту наявна відмітка про зареєстроване місце проживання (а.с. 9-10).

ОСОБА_1 була зареєстрована у приміщенні як член сім`ї наймача ОСОБА_2 , який згідно Акту про непроживання б/н від 12 листопада 2007 року не проживає там з 11 травня 2007 року (а. с. 5).

23 серпня 2018 року між КГЖЕП «Автозаводське» та ОСОБА_1 було укладено Договір найму житла № 34 (а.с. 18), відповідно до якого їй було надано, як наймачу, у безстрокове користування кімнату АДРЕСА_2 (п. 1.1. Договору найму житла).

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до КП «Квартирне управління» Кременчуцької міської ради щодо приватизації займаної неї кімнати, проте 17 грудня 2018 року подані документи їй було повернуто та роз`яснено право повторного звернення після виконання умови приватизації житла.

Згідно ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення.

Відповідно до ст. 824 ЦК України на вимогу наймача та інших осіб, які постійно проживають разом з ним, та за згодою наймодавця наймач у договорі найму житла може бути замінений однією з повнолітніх осіб, яка постійно проживає разом з наймачем. У разі смерті наймача або вибуття його з житла наймачами можуть стати усі інші повнолітні особи, які постійно проживали з колишнім наймачем, або, за погодженням з наймодавцем, одна або кілька із цих осіб. У цьому разі договір найму житла залишається чинним на попередніх умовах.

Місцевим судом правильно зазначено, що позивач ОСОБА_1 , як член сім`ї попереднього наймача ОСОБА_2 , після його вибуття зі спірного житла, набула право на переоформлення договору найму відповідно до фактичного проживання.

Однак, ОСОБА_1 не було надано суду доказів її звернення до відповідачів із заявами про укладення (переоформленням) договору найму кімнати у гуртожитку після вибуття колишнього наймача ОСОБА_2 і до 23 серпня 2018 року.

Більше того, відповідно до ч. 2 ст. 61 ЖК України договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.

При цьому ОСОБА_1 пред`явила вимоги до Кременчуцької міської ради Полтавської області, виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, які не уповноважені законом на укладення договорів найму житла в будинках державного і громадського житлового фонду, а тому є неналежними відповідачами за вимогою позивача щодо договору найму житла.

Відповідно до ст. 25 ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» спори, пов`язані з порушенням житлових прав громадян, які вимушені проживати в гуртожитках, на які поширюється дія цього Закону, незалежно від форми власності, розглядаються та вирішуються в судовому порядку, якому може передувати досудовий розгляд, що здійснюється відповідно до статті 26 цього Закону. Громадяни, які вважають, що їх житлові права чи житлові права членів їх сімей порушені, мають право для вирішення спорів звертатися безпосередньо до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Місцевий суд прийшов до вірного висновку про те, що ОСОБА_1 проживає у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 з 10 травня 2007 року постійно, тобто більше 5 років, відтак вона набула право на приватизацію цієї кімнати, в якій вона постійно проживає.

Також, місцевий суд прийшов до вірного висновку, що відмова у приватизації кімнати з огляду на те, що ордер на кімнату № 152 виданий не на ім`я позивача, а договір найму нею укладений лише 23 серпня 2018 року, є обмеженням права мешканця гуртожитку та невиправданим втручанням у права ОСОБА_1 .

Проте, ОСОБА_1 було обрано не правильний спосіб захисту своїх прав та інтересів, оскільки законом не передбачено такого способу захисту як визнання відносини такими, що мають ознаки правочину.

Окрім того, зі змісту спірних правовідносин вбачається, що спір виник у зв`язку із поверненням КП «Квартирне управління» Кременчуцької міської ради документів, поданих позивачкою для приватизації кімнати, оскільки зазначене підприємство фактично не визнає право ОСОБА_1 на приватизацію.

Такі дії КП «Квартирне управління» Кременчуцької міської ради та право ОСОБА_1 на приватизацію кімнати в гуртожитку можуть бути предметом судового розгляду з метою відновлення житлових прав позивача. Однак, таких вимог ОСОБА_1 до суду не заявляла.

Доводи апелянта про правомірність її проживання за адресою АДРЕСА_1 були враховані місцевим судом при вирішенні питання про встановлення факту постійного проживання у гуртожитку.

Інших доводів, які б спростовували висновки місцевого суду або вказували на їх помилковість апелянтом наведено не було.

Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з`ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення місцевого суду, судовою колегією не встановлено.

Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 1, ст. 375, ст. 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О.Ю. Кузнєцова

Судді Л.І. Пилипчук

Л.М. Хіль