ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 травня 2020 року

м. Харків

справа № 640/15680/18

провадження № 22-ц/818/1948/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Тичкової О.Ю.,

суддів - Бурлака І.В., Яцина В.Б.,

сторони справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Літвінова Євгена Володимировича, який діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті», на рішення Київського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2019 року, ухвалене у складі судді Чередник В.Є. (повний текст рішення виготовлений 11 грудня 2019 року),

у с т а н о в и в:

У серпні 2018 року Мирошниченко Інна Вадимівна, діючи в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (надалі ТОВ), звернулася до суду з позовом, у якому просила стягнути на користь ТОВ з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 50007261 від 08.01.2013 станом на 12.07.2018 в розмірі 153 275 грн 66 коп., а саме: 3% річних на суму простроченої заборгованості по сплаті чергових платежів за період з 28.10.2015 по 12.07.2018 у розмірі 1 663,03 грн, сума інфляційних втрат - 7 549,20 грн; 3% річних на суму заборгованості з дострокового повернення кредиту та відсотків за період з 28.10.2015 по 12.07.2018 у розмірі 17 445,27 грн, сума інфляційних втрат 68 696,12 грн; 3% річних на суму простроченої заборгованості за додатковим кредитом та процентами за період 28.10.2015 по 12.07.2018 - 115,02 грн., сума інфляційних втрат 522,11 грн; проценти за користування кредитом за період з 28.10.2015 по 12.07.2018 у сумі 45 888,46 грн; прострочена заборгованість за погашення суми додаткового кредиту та процентів в розмірі 8 133, 76 грн та нараховані на зазначену суму 3% річних - 606, 37 грн й інфляційні втрати 2656, 32 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 08.01.2013 між ТОВ «Порше мобіліті» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 50007261 (надалі Договір кредиту), за умовами якого ТОВ надало ОСОБА_1 кредит у розмірі 112 422 грн 28 коп. - еквівалент 13 965,50 доларів США та додатковий кредит у розмірі 32 073 грн 20 коп. - еквівалент 3 984,25 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 9,90 % на рік, які відповідно до п. 2.3. Загальних умов Договору кредиту є змінними, з кінцевим терміном повернення кредиту - 08.01.2018, для купівлі автомобіля марки VOLKSWAGEN, модель Polo Sedan, 2012 року виробництва, кузов № НОМЕР_1 , та оплати страхових платежів.

З метою забезпечення виконання Договору кредиту ОСОБА_1 уклала з ТОВ нотаріально посвідчений договір застави від 09.01.2013 (надалі Договір застави), за умовами якого відповідач надала в заставу автомобіль марки VOLKSWAGEN, модель Polo Sedan з об`ємом двигуна 1598 см3, 2012 року виробництва, кузов № НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 (надалі Предмет застави), що належить їй на праві власності.

ОСОБА_1 не виконувала належним чином свої зобов`язання з оплати чергових платежів з повернення кредиту за Договором кредиту у строки, погоджені сторонами у графіку погашення кредиту, внаслідок чого рішенням Київського районного суду м. Харкова від 21.12.2016 по справі № 640/19094/15-ц на Предмет застави звернуто стягнення з метою погашення заборгованості, що станом на 27.10.2015 склала 217 838 грн 64 коп.

Оскільки позовна заява по справі № 640/19094/15-ц була складена 27.10.2015, під час розгляду справи № 640/19094/15-ц не розглядалось питання щодо стягнення з ОСОБА_1 процентів за користування кредитними коштами за період з 28.10.2015 по 12.07.2018. Також з дня набрання законної сили рішенням по справі № 640/19094/15-ц відповідач грошові зобов`язання перед ТОВ не виконувала, тому виникла необхідність стягнути з неї три відсотки річних за користування грошовими коштами й інфляційні витрати.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2019 року позовні вимоги ТОВ задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» заборгованість за Договором кредиту в розмірі 22 113 гривень 17 копійок, яка складається з 3% річних на суму простроченої заборгованості по сплаті чергових платежів за період з 28.10.2015 по 12.07.2018 у розмірі 1 663,03 грн, 3% річних на суму заборгованості з дострокового повернення кредиту та відсотків за період з 28.10.2015 по 12.07.2018 у розмірі 17 445,27 грн, 3% річних на суму простроченої заборгованості за додатковим кредитом та процентами за період 28.10.2015 по 12.07.2018, що становить 115,02 грн., простроченої заборгованості з погашення суми додаткового кредиту в розмірі 2 672, 60 грн та нарахованих на зазначену суму 3% річних - 217, 25 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ витрати по сплаті судового збору у розмірі 331 гривня 77 копійок. У задоволенні позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ процентів за користування кредитом за період з 28.10.2015 по 12.07.2018 у сумі 45 888, 46 грн та інфляційних втрат у сумі 79 423,75 грн відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 21 грудня 2016 року у справі № 640/19094/15-ц було звернуто стягнення на Предмет застави в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ за Договором кредиту. Дані про виконання зазначеного рішення суду відсутні, тобто у ОСОБА_1 існує перед Банком невиконане грошове зобов`язання. Тому з відповідача на користь ТОВ стягнуті три відсотки річних за користування неповернутими грошовими коштами. У стягненні процентів за користування коштами відмовлено через те, що 16.09.2015 ТОВ звернулося до відповідача з вимогою (повідомленням) щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за Договором кредиту вих. № 50007261 від 08.09.2015, яка за своєю правовою природою є вимогою згідно з частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України). Після пред`явлення такої вимоги припиняється право кредитора на нарахування процентів за Договором кредиту. Вимоги ТОВ про стягнення інфляційних втрат не підлягають задоволенню через те, що сторони погодили в Договорі кредиту повернення грошових коштів в гривневому еквіваленті певної суми в доларах США. У випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.

Не погоджуючись з рішенням суду, Літвінов Євген Володимирович, який діє в інтересах ТОВ, подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду скасувати в частині відмови в задоволенні стягнення з відповідача процентів й інфляційних втрат, ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким задовольнити зазначені позовні вимоги в повному обсязі. Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи. А саме, під час розгляду цивільної справи № 640/19094/15-ц не ставилось питання про стягнення з ОСОБА_1 процентів за користування кредитними коштами за період з 28.10.2015 по 12.07.2018, тому в суду не було підстав відмовляти у їх стягненні при розгляді справи № 640/15680/18. Невиконані грошові зобов`язання відповідача по виплаті заборгованості за Договором кредиту визначені у гривні, гривневий еквівалент заборгованості позивача визначався не на час звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості, а на час виставлення рахунків, тому ТОВ не вдалося відновити власні втрати від знецінення національної валюти. І з ОСОБА_1 на користь ТОВ підлягають стягненню інфляційні втрати.

Разом з апеляційною скаргою, ОСОБА_2 подав також заяву про стягнення з ОСОБА_1 10 800 грн на відшкодування витрат ТОВ на професійну правничу допомогу при розгляді справи в апеляційному суді.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 , діючи в інтересах ОСОБА_1 , проти її задоволення заперечує. Посилається на те, що зобов`язання ОСОБА_1 про повернення ТОВ позичених коштів були визначені періодичними платежами. Направивши ОСОБА_1 в порядку ч.2 ст.1050 ЦК України вимогу про дострокове повернення кредитних коштів від 16.09.2015 ТОВ змінило строк виконання основного зобов`язання, тому втратило право нараховувати відповідачу проценти за користування кредитними коштами. Сума кредиту та щомісячних платежів була визначена ТОВ в іноземній валюті - доларах США, тому стягнення інфляційних втрат за Договором кредиту суперечитиме положенням чинного законодавства. ТОВ задовольнило свої вимоги про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за Договором кредиту, звернувши стягнення на Предмет застави, тому стягнення з відповідача будь-яких коштів за вказаним договором не можливе. ТОВ не надало доказів належної оплати витрат на професійну правничу допомогу, оскільки в наданому суду платіжному доручення відсутній обов`язковий реквізит - підпис платника.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст. 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України)).

Сторони не оскаржили рішення суду від 11 грудня 2019 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ трьох відсотків річних, тому рішення суду в цій частині не переглядається.

Відповідно до п.п. 3,4 ч.1, ч.ч. 2, 4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Як установлено судовим розглядом і вбачається з матеріалів справи, 08.01.2013 між ТОВ та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 50007261, у якому зазначено, що договір між Сторонами складають цей Кредитний договір, Загальні умови кредитування, Графік погашення кредиту, а також додаткові угоди та інші документи, що можуть бути укладені або підписані сторонами у відношенні Кредиту (надалі Договір кредиту, а.с. 11-22).

За умовами Договору кредиту ТОВ надало відповідачу кредит у розмірі 112 422 грн 28 коп., що еквівалентно 13 965,50 доларів США ,та додатковий кредит у розмірі 32 073 грн 20 коп., що еквівалентно 3 984,25 доларів США, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 9,90 % на рік, які відповідно до п. 2.3. Загальних умов є змінними, з кінцевим терміном повернення кредиту - 08.01.2018, для купівлі автомобіля марки VOLKSWAGEN, модель Polo Sedan, 2012 року виробництва, кузов № НОМЕР_1 , та оплати страхових платежів.

Згідно з умовами Договору кредиту, викладеними у цьому договорі (а.с. 11), Загальних умовах кредитування (а.с. 12-19), Графіку погашення кредиту (а.с. 20-22), усі платежі за Договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовується до еквіваленту суму кредиту у доларах США відповідно до п. 1.3. Загальних умов кредитування.

Згідно п. 1.2. Загальних умов відповідач зобов`язався прийняти, належним чином використовувати і повернути позивачу кредит та додатковий кредит у повному обсязі, а також сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі відповідно до умов Кредитного договору.

Відповідно до п. 1.6. Загальних умов кредитування зобов`язання відповідача перед ТОВ за Договором кредиту забезпечені договором застави 09.01.2013, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Одарченко М.С., зареєстрованим в реєстрі за № 7, згідно з умовами якого ОСОБА_1 надала в заставу автомобіль марки VOLKSWAGEN, модель Polo Sedan з об`ємом двигуна 1598 см3, 2012 року виробництва, кузов № НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , що належить їй на праві власності (а.с. 23-30).

Пунктом 1.4.2 Загальних умов кредитування сторони погодили, що повернення кредиту здійснюється відповідачем у повному обсязі у терміни, встановлені Графіком погашення кредиту, за винятком випадків, у яких цими Загальними умовами кредитування передбачено інші строки повернення кредиту.

Пунктом 3.3. Загальних умов кредитування встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути Компанії у повному обсязі суму кредиту та суму Додаткового кредиту, плату за кредит та штрафні санкції, якщо такі підлягають застосуванню (сума до повернення Позичальником розраховується Компанією і вказується у повідомленні Компанії) протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу Позивальником (для фізичних осіб) та 5 (п`яти) календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу Позичальником (для фізичних осіб-підприємців та юридичних осіб). Якщо з будь-яких причин повідомлення не було отримано, перебіг вказаного строку починається з дати відправлення цього повідомлення.

Судовим розглядом установлено і не заперечується сторонами, що 16.09.2015 ТОВ направило ОСОБА_1 вимогу (повідомлення) щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором № 50007261 від 08.09.2015, у якій заявило про дострокове повернення суми кредиту в повному обсязі та заборгованості відповідно до умов Договору кредиту, що станом на 08.09.2015 становило 188 052 грн 73 коп. та складалося з еквівалента суми дострокового повернення невиплаченої суми кредиту, несплачених чергових платежів, штрафних санкцій, витрат понесених ТОВ з метою повернення простроченої заборгованості, штрафу за порушення вимог щодо страхування майна, компенсації страхових платежів (а.с. 31-33).

Десятого листопада 2015 року ТОВ звернулося до суду з позовом про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості станом на 27.10.2015 у розмірі 217838 грн 64 коп., що складається з еквівалента суми дострокового повернення невиплаченої суми кредиту, несплачених чергових платежів, штрафних санкцій, витрат понесених ТОВ з метою повернення простроченої заборгованості, штрафу за порушення вимог щодо страхування майна, компенсації страхових платежів та процентів за користування кредитом. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 21.12.2016 у справі № 640/19094/15-ц звернуто стягнення на Предмет застави в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ за Договором кредиту шляхом продажу вказаного автомобіля з публічних торгів відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 36-43). При цьому судом установлено, що заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ станом на 27.10.2015 склала 217838 грн 64 коп., що складається з: - простроченої заборгованості 22626,71 грн., з яких: 21873,45 грн. - сума простроченої заборгованості по сплаті чергових платежів за кредитом та додатковим кредитом, 116,34 грн. - сума 3 % річних за час прострочення за кредитом та додатковим кредитом, 249,14 грн. - сума інфляційних втрат за час прострочення за кредитом та додатковим кредитом, 387,78 грн. - сума пені за прострочення виконання зобов`язання по сплаті чергових платежів за кредитом та додатковим кредитом; - заборгованості з дострокового повернення кредиту в сумі 169889,47 грн., з яких: 168723,07 грн. - сума заборгованості за кредитом та додатковим кредитом, 503,40 грн. - сума заборгованості за процентами, 153 грн. - сума 3 % річних; 510 грн. - сума пені, нарахованої за п. 8.1 Загальних умов; - 22484,46 грн. сума штрафу, нарахованого за п.8.2. Загальних умов; - 2838 грн. - сума штрафу, нарахованого за п.8.3. Загальних умов.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Направивши ОСОБА_1 вимогу (повідомлення) та звернувшись до суду з позовом про дострокове повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором № 50007261 від 08.09.2015, ТОВ скористалося наданим ч.2 ст.1050 ЦК України правом вимоги дострокового повернення частини позики, що залишилася, процентів за користування коштами, змінило строк виконання основного зобов`язання, тому суд першої інстанції правильно послався на позицію Великої Палати Верховного Суду, висловлену в постанові у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18, та відмовив ТОВ у стягненні процентів за Договором кредиту за період з 28.10.2015 по 12.07.2018.

Доводи апеляційної скарги про те, що позовна заява у справі № 640/19094/15-ц була складена 27.10.2015, тому під час розгляду зазначеної справи не вирішувалося питання про стягнення процентів за період з 28.10.2015 по 12.07.2018, а рішення у справі № 640/19094/15-ц не виконане, кошти ТОВ не повернуті, вказаних висновків суду не спростовують. Оскільки не доводять права ТОВ нараховувати проценти за користування кредитними коштами після пред`явлення вимоги дострокового повернення коштів відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.

Колегія суддів не може повністю погодитися з висновком суду першої інстанції про те, що заявлені ТОВ інфляційні втрати не підлягають відшкодуванню на користь позивача з боку відповідача, оскільки за умовами Договору кредиту сплата тіла кредиту та процентів за його користування відбувається з урахуванням еквіваленту у іноземній валюті.

Як убачається із позовної заяви ТОВ та доданого до неї розрахунку заборгованості, ТОВ просить стягнути з ОСОБА_1 7549 грн 20 коп. інфляційних втрат за порушення строків та розміру платежів за період з 03.07.2015 по 15.09.2015; 68 696 грн 12 коп. інфляційних втрат за порушення сплати процентів за період з 28.10.2015 по 12.07.2018; 522 грн 11 коп. інфляційних втрат за порушення строку погашення додаткового кредиту та процентів з 05.10.2015 по 15.10.2015; 2656 грн 32 коп. інфляційних втрат за порушення строків повернення кредитних коштів за додатковим кредитом після 02.11.2015 (а.с. 34-35).

Звертаючи стягнення на Предмет застави, Київський районний суд м. Харкова в рішенні від 21.12.2016 вказав, що таке звернення відбувається для погашення заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ у розмірі 217 838 грн грн. 64 коп., що утворилася станом на 27.10.2015. Ця сума, зокрема, включила в себе 21 873 грн 45 коп. простроченої заборгованості по сплаті чергових платежів за кредитом та додатковим кредитом і 249 грн 14 коп. - сума інфляційних втрат за час прострочення за кредитом та додатковим кредитом.

Таким чином, заявлені у справі № 640/15680/18 вимоги ТОВ про стягнення з відповідача 7549 грн 20 коп. інфляційних втрат за порушення строків та розміру платежів за період з 03.07.2015 по 15.09.2015 та 522 грн 11 коп. інфляційних втрат за порушення строку погашення додаткового кредиту та процентів з 05.10.2015 по 15.10.2015 вже стягнуті рішенням суду у справі № 640/19094/15-ц. Тому у задоволенні цих позовних вимог належить відмовити.

У стягненні інфляційних втрат за порушення сплати процентів за період з 28.10.2015 по 12.07.2018 належить відмовити у зв`язку із тим, що проценти за цей період вже не підлягали нарахуванню.

Вимога про стягнення з ОСОБА_1 2656 грн 32 коп. інфляційних втрат за порушення строків повернення кредитних коштів за додатковим кредитом після 02.11.2015 не підлягає задоволенню внаслідок того, що поданим 10.11.2015 позовом у справі № 640/19094/15-ц ТОВ змінило строк виконання зобов`язань по додатковому кредиту. І після цієї дати нарахування суми простроченого кредиту та процентів не можливо. А оскільки заявлені ТОВ суми простроченої заборгованості за додатковим кредитом за період з 02.11.2015 по 15.03.2016 не підлягали нарахуванню, інфляційні втрати на них нарахуванню не підлягають.

Враховуючи викладене, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга представника ТОВ підлягає задоволенню частково, рішення суду першої інстанції від 11.12.2019 належить змінити в частині мотивів відмови ТОВ у задоволенні вимог про стягнення інфляційних втрат. В частині відмови у стягненні процентів рішення суду належить залишити без змін.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (ч.1, п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України).

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч.ч. 1,2 ст.137 ЦПК України).

Відповідно до частин першої - третьої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Враховуючи, що апеляційна скарга представника ТОВ задоволена частково і рішення суду змінене лише в частині мотивів, суд уважає, що витрати ТОВ на професійну правничу допомогу відшкодуванню за рахунок ОСОБА_1 не підлягають.

Керуючись ст. ст. ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Літвінова Євгена Володимировича, який діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті», задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2019 року змінити в частині мотивів відмови у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат.

В частині відмови у стягненні процентів рішення Київського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 4 травня 2020 року.

Головуючий О. Ю. Тичкова

Судді І.В. Бурлака

В.Б. Яцина