№201/1869/20
провадження 2/201/1730/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2020 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

в складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

з секретарем Плевако О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , треті особи приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Міссіяж Олена Анатоліївна і державний нотаріус П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори Бутова Алла Генріхівна про витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування державної реєстрації права власності, поновлення права власності, стягнення грошових коштів і витрат,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 24 лютого 2020 року звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування державної реєстрації права власності, поновлення права власності, стягнення грошових коштів і витрат, позовні вимоги не змінювалися, але уточнювалися і доповнювалися. Позивач в своїх позовних вимогах та з представником посилаються на те, що рішенням № 3582 від 25 жовтня 2007 виконавчий комітет Дніпровської міської ради №3582 вирішив: 1. оформити право власності з виданням свідоцтва фізичним та юридичним особам на квартири, нежитлові приміщення на підставі договорів про участь на паях у будівництві другої черги житлового комплексу «Амфітеатр» містобудівного ансамблю « ІНФОРМАЦІЯ_1 », житлового будинку літ. А-19 за адресою: АДРЕСА_1 . уповноважив КП «МБТІ» оформити та зареєструвати свідоцтво про право власності. На підставі вищезазначеного рішення 13 січня 2008 року виконавчий комітет Дніпропетровської міської ради видав ОСОБА_1 свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме: на квартиру ( АДРЕСА_2 , ІІ черги ЖК «Амфітеатр» містобудівного ансамблю «Крутогірний», що розташована за адресою: АДРЕСА_3 . 18 січня 2008 року (номер витягу: 17424097, реєстраційний номер: НОМЕР_1 ) КП «ДМБТІ» було проведено реєстрацію права власності на вищезазначену квартиру за ОСОБА_1 .

З часу проведення реєстрації права ОСОБА_1 набув правомочність володіти, користуватися, розпоряджатися квартирою та фактично з січня 2008 року не користувався даною квартирою, оскільки постійно проживає за кордоном у Іспанії. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 зателефонувала охорона ЖК «Амфітеатр» та поцікавилась, чи не продавав він свою квартиру, оскільки невідомими особами 05 грудня 2019 року близько 17 год. 00 хв. було здійснено спробу проникнення до вищевказаної квартири з метою зміни замків. Одна з невідомих осіб повідомила охоронців, що є новим власником вищевказаної квартири, показала начебто правовий документ та назвалася ОСОБА_4 .. ОСОБА_1 жодних довіреностей нікому взагалі не видавав, не уповноважував будь-яких осіб на здійснення правомочних дій щодо відчуження квартири. Тобто, позивач жодного документу не підписував та станом на 2019 рік не приїздив до Чеської Республіки видавати довіреність, всі оригінали документів щодо належного йому нерухомого майна знаходились також закордоном.

В подальшому, 03 грудня 2019 року відповідач ОСОБА_3 продає вищевказану квартиру ОСОБА_4 .. Даний правочин посвідчує державний нотаріус п`ятої Дніпровської державної нотаріальної контори Бутова А.Г.. З огляду на вищевикладене, за заявою від 12 грудня 2019 року слідчим Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області Афанасьєвим К.О., внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за факом заволодіння квартирою невідомими особами шляхом обману за ознаками злочинів, передбачених ч. 3 ст. 190 та ч. 4 ст. 358 КК України. Слідчим розпочато досудове розслідування кримінального провадження № 0003129, в якому адвокат Бобровська К.О. залучена в якості представника потерпілого ОСОБА_1 .

Невстановлені особи підробили правовстановлюючі документи, вказали в них недостовірні дані позивача і на їх підставі уклали декілька цивільно-правових угод без додержання вимог ЦК України, норм чинного законодавства України. Відповідачі не мали законних прав розпоряджатися, а тим паче відчужувати спірний об`єкт нерухомості, оскільки він не належав їм на праві власності. Далі, вони здійснили за допомогою 3-х осіб державну реєстрацію права власності на квартиру за відповідними особами та тим самим порушили майнові права позивача, у зв`язку з чим зазначена квартира вибула із володіння позивача без його волі, у незаконний спосіб. Відтак позивач не підписував 19 вересня 2018 довіреність на ім`я ОСОБА_2 , позивач своїми наступними діями не схвалив укладення від його імені Договору купівлі-продажу квартири 06 листопада 2019 року, а тому вбачається відсутність волевиявлення позивача при укладанні Договору купівлі-продажу квартири та відсутність необхідного обсягу цивільної дієздатності у вказаного відповідача як особи, яка їх фактично уклала, внаслідок чого оспорюваний перший договір повинні бути визнані недійсними, а це у свою чергу означає і недійсність договору купівлі-продажу квартири від 03 грудня 2019 року.

Позивач вважає, що вказані дії, довіреності і договори відбулися з порушенням закону і його прав, він фактично був позбавлений можливості приймати участь у правочинах відносно належного йому нерухомого майна. Таким чином, єдиним вирішенням спірного питання є захист у судовому порядку, шляхом витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання договорів недійсними і скасування державної реєстрації. Вважає вказані договори протиправними, нікчемними, обставини їх проведення та укладання є сумнівними. Отже відповідачі при укладанні вказаних договорів діяли не добросовісно, не виказавши своїх дійсних намірів. На його звернення до відповідачів про з`ясування обставин вказаного та укладання договорів, спірне питання вирішене не було, була відмова. Позивач вважає вказане протиправним і порушуючим його права, а тому і звернувся в суд з цим позовом. Позивач вважає дії відповідачів по укладанню спірних договорів неправомірними, зобов`язання повинно бути законним і справедливим. Просили суд витребувати з чужого незаконного володіння нерухоме майно у ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_2 ЖК «Амфітеатр» містобудівного асамблею «Крутогірний», що розташована за адресою: АДРЕСА_3 ) на користь позивача, скасувати рішення про реєстрацію права власності на вказану квартиру за цим відповідачем, скасувати рішення про реєстрацію права власності на цю квартиру за ОСОБА_3 , поновити право власності за позивачем на вказане майно і стягнути витрати на правову допомогу і судовий збір, задовольнивши уточнений позов в повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися, про день та час слухання справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили; вказаним і матеріалами справи, на думку суду, проти задоволення позову заперечували, їх дії при укладанні спірних договорів і реєстрації були в передбаченому законом порядку, при цьому порушень не було, нічиїх прав не порушували і будь-якої шкоди не завдавали. Причини їх неявки в судове засідання судом визнаються не поважними, заяви на відкладення слухання справи оцінюються судом як спосіб затягування розгляду справи і недобросовісне виконання своїх процесуальних прав та обов`язків, оскільки таке намагання перенесення слухання справи було вже неодноразо, доказів на підтвердження причини відсутності в засіданні сторона відповідачів не надавала. Справа розглядається тривалий час, стороною відповідача породжується тяганина. Отже, суд вважає можливим розгляд справи за відсутності вказаних відповідачів відповідно до ст. 223 ЦПК України.

Треті особи приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Міссіяж О.А. і державний нотаріус П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори Бутова А.Г. та/або їх представники в судове засідання не з`явилися, про день та час слухання справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили; в зверненні до суду проти задоволення позову заперечували і вважали за можливе слухати справу за наявними матеріалами справи без їх участі. Суд вважає можливим слухання справи за відсутності вказаних третіх осіб відповідно до ст. 223 ЦПК України.

З`ясувавши думку сторін і третіх осіб, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими задоволенню.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

В судовому засіданні встановлено, що рішенням № 3582 від 25 жовтня 2007 року виконавчий комітет Дніпровської міської ради вирішив: 1. оформити право власності, з виданням свідоцтва, фізичним та юридичним особам на квартири, нежитлові приміщення на підставі договорів про участь на паях у будівництві другої черги житлового комплексу «Амфітеатр» містобудівного ансамблю « ІНФОРМАЦІЯ_1 », житлового будинку літ. А-19 за адресою: АДРЕСА_1 . уповноважив КП «МБТІ» оформити та зареєструвати свідоцтво про право власності. На підставі вищезазначеного рішення, 13 січня 2008 року виконавчий комітет Дніпропетровської міської ради видав ОСОБА_1 свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме: на квартиру ( АДРЕСА_2 , ІІ черги ЖК «Амфітеатр» містобудівного ансамблю «Крутогірний», що розташована за адресою: АДРЕСА_3 . 18 січня 2008 року (номер витягу: 17424097, реєстраційний номер: НОМЕР_1 ) КП «ДМБТІ» було проведено реєстрацію права власності на вищезазначену квартиру за ОСОБА_1 . З часу проведення реєстрації права, ОСОБА_1 набув правомочність володіти, користуватися, розпоряджатися квартирою та фактично з січня 2008 року не користувався даною квартирою, оскільки постійно проживає за кордоном у Іспанії.

05 ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 зателефонувала охорона ЖК «Амфітеатр» та поцікавилась, чи не продавав він свою квартиру, оскільки невідомими особами 05.12.2019 близько 17 год. 00 хв. було здійснено спробу проникнення до вищевказаної квартири з метою зміни замків. Одна з невідомих осіб повідомила охоронців, що є новим власником вищевказаної квартири, показала начебто правовий документ та назвалася ОСОБА_4 (відповідач).

Надалі, з реєстру прав на нерухоме майно, позивачу стало відомо, що ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП: НОМЕР_2 ), діючи від імені ОСОБА_1 , на підставі Довіреності посвідченої нотаріусом м. Прага-5- Мілослав Петерка 19 вересня 2018 року № OVI- 314/2018 (згодом стає відомо, що довіреність підроблена) продав вищевказану квартиру ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (РНКОПП: НОМЕР_3 ). Договір купівлі-продажу квартири був посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Міссіяж О.А. 06 листопада 2019 року.

Позивач ОСОБА_1 жодних довіреностей нікому взагалі не видавав, не уповноважував будь-яких осіб на здійснення правомочних дій щодо відчуження квартири. Тобто, позивач жодного документу не підписував та станом на 2019 рік не приїздив до Чеської Республіки видавати довіреність, всі оригінали документів щодо належного йому нерухомого майна знаходились також закордоном.

В подальшому, 03 грудня 2019 року ОСОБА_3 продає вищевказану квартиру ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (РНОКПП: НОМЕР_4 ). Даний правочин посвідчує державний нотаріус п`ятої Дніпровської державної нотаріальної контори Бутова А.Г.

З огляду на вищевикладене, за заявою від 12 грудня 2019 року слідчим Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 .О., внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за факом заволодіння квартирою невідомими особами шляхом обману за ознаками злочинів, передбачених ч. 3 ст. 190 та ч. 4 ст. 358 КК України. Слідчим розпочато досудове розслідування кримінального провадження № 0003129, в якому адвокат Бобровська К.О. залучена в якості представника потерпілого ОСОБА_1 . В рамках цього кримінального провадження слідчим суддею Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська було задоволено клопотання слідчого в частині накладення арешту на предмет злочину - квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_4 , а також заборонено державним реєстраторам та іншим особам вчиняти будь які реєстраційні дії.

На підставі ухвал слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпро по справі № 201/13897/19 від 19 грудня 2019 року зобов`язано приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Міссіяж О.А. (суб`єкта зберігання) та державного нотаріуса п`ятої дніпровської державної нотаріальної контори Бутової А.Г. по справі № 201/13896/19 від 19 грудня 2019 року відповідно надати у кримінальному провадженні № 0003129, тимчасовий доступ з можливістю ознайомлення та вилучення (виїмки) копій документів, які стали підставою для проведення реєстраційних дій щодо нерухомого майна ОСОБА_1 , яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 .

Після проведення слідчим виїмок документів у вищевказаних нотаріусів представник позивача на підставі ст. 56 КПК України ознайомилась з матеріалами досудового розслідування. Так, вивченням встановлено, що до складу нотаріальної справи були включені зокрема і підроблені документи, а саме: Довіреність від 19 вересня 2018 року № OVI- 314/2018, що ніби то видана ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та посвідчена нотаріусом м. Прага-5- Мілославом Петерком. З метою письмового підтвердження недійсності даної Довіреності, у грудні 2019 року ОСОБА_1 особисто звернувся до Чеського нотаріуса м. Прага-5 стосовно посвідчення останнім від його імені Довіреності у вересні 2018 року. Чеський нотаріус м. Прага-5- Мілослав Петерк надав письмову відповідь, що жодного правочину, довіреності (вказаної за зазначеним номером) він ніколи не видавав, а також повідомив, що у разі якщо хтось використав документ з відповідним номером складений та посвідчений Чеським нотаріусом м. Прага-5- Мілослав Петерка 19 вересня 2018 року № OVI- 314/2018 відносно ОСОБА_1 , то такий документ слід вважати підробленим. Дану відповідь перекладено на українську мову та долучено до матеріалів згаданого кримінального провадження, а також вона міститься в цій цивільній справі.

Помилки є у всіх документах, що були надані нотаріусам: довідка про склад сім`ї б/н від 01 листопада 2019 року № 10752 містить невірно вказане прізвище « ОСОБА_6 », вірно « ОСОБА_7 ». Копія іноземного паспорту ОСОБА_1 : нотаріально засвідчений переклад першої, основної і відповідних додаткових сторінок іноземного паспорта, що містять відомості про позивача був здійснений у бюро переводів « ІНФОРМАЦІЯ_7 ». Під час перекладу на українську мову цього документа перекладачем не вірно зазначено прізвище позивача: « ОСОБА_8 » замість правильного « ОСОБА_7 ». Бланк іноземного паспорта позивача містить фото іншого чоловіка, а не ОСОБА_1 . Вказане було підтверджено позивачем під час його допиту, а також співставленням дійсного іноземного паспорта позивача із підробленим паспортом, що міститься в нотаріальній справі приватного нотаріуса Міссіяж О.А.; РНОКПП ОСОБА_1 містить не вірні дані щодо суб`єкта видання і дати видання цього документа. На Свідоцтві про право власності на нерухоме майно серія САВ № 075904 від 13 січня 2008 року зроблений відбиток печатки органу «Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради» замість вірного відбитку печатки «виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради»; витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18 січня 2008 року № 17424097 містить недоліки: 1. Зазначено прізвище ОСОБА_1 замість правильного ОСОБА_1 ; 2. Не вірно вказано прізвище реєстратора у підробленому: ОСОБА_9 , а в оригіналі вказано: ОСОБА_9 , код печатки зазначений №12 замість правильного - № 7 та ін.

Також в наданих приватному нотаріусу документах також зазначені різні прізвища власника нерухомого майна. Дані факти було підтверджено й під час допиту ОСОБА_1 (слідчому були надані оригінали документів, а також справжній паспорт та код ОСОБА_1 ). Проте приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Міссіяж О.А. 06 листопада 2019 року під час проведення нотаріальної перевірки та реєстраційних дій по цій квартирі залишила вказані розбіжності в документах без належної уваги та всупереч законодавчих вимог не здійснила запит до ДМБТІ щодо права власності на житло. Цей обов`язок перевірки даних для реєстраторів запроваджено з 2013 року. У Законі № 1666-VIII від 06 жовтня 2016 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення державної реєстрації прав на нерухоме майно та захисту прав власності» «підсилено імператив» такого обов`язку.

Так, у пункті 3 частини третьої статті 10 Закону у редакції від 02 листопада 2016 року встановлено обов`язок державного реєстратора під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 01 січня 2013 року, обов`язково запитувати від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником.

Отже, цією нормою встановлено обов`язок отримувати інформацію у випадку внесення до Державного реєстру прав інформації про права та обтяження, які вже були зареєстровані до 01 січня 2013 року, проте приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Міссіяж О.А. ігнорує вказані законодавчі норми. Більш того, у запиті з реєстру боржників приватний нотаріус Міссіяж О.А., вказує інші дані власника квартири. Загальновідомо, що вартість об`єкта відчуження встановлюється на підставі Звіту, який відповідно до ст. 172 Податкового кодексу України повинен містити не нижче оціночної вартості такого об`єкта, розрахованої модулем Єдиної бази даних звітів про оцінку, або не нижче ринкової вартості такого об`єкта, визначеної суб`єктом оціночної діяльності відповідно до законодавства та зазначеної у звіті у звіті про оцінку, зареєстрованому в Єдиній базі даних звітів про оцінку.

Таким чином, єдиним вирішенням спірного питання, на думку позивача, є захист у судовому порядку, шляхом визнання договорів недійсними, скасування реєстрації і поновлення прав позивача. Позивач вважає, що вказані дії, довіреності і договори відбулися з порушенням закону і його прав, він фактично був позбавлений можливості приймати участь у правочинах відносно належного йому нерухомого майна. Таким чином, єдиним вирішенням спірного питання є захист у судовому порядку, шляхом витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання договорів недійсними і скасування державної реєстрації. Відповідачі при укладанні вказаних договорів діяли не добросовісно, не виказавши своїх дійсних намірів. На його звернення до відповідачів про з`ясування обставин вказаного та укладання договорів, спірне питання вирішене не було, була відмова. Позивач вважає вказане протиправним і порушуючим його права, а тому і звернувся в суд з цим позовом. Позивач вважає дії відповідачів по укладанню спірних договорів неправомірними, зобов`язання повинно бути законним і справедливим. Отже в добровільному порядку спір не вирішено і позивач вимушений був звертатися з позовом до суду.

Суд вважає позовну заяву підлягаючою задоволенню в повному обсязі за наступних підстав.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…».

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду а також: усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 «Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину» ЦК України: волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 «Недійсність правочину» ЦК України: підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 82 ЦПК України - 1. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. 2. Відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози чи тяжкої обставини, або що обставини визнано у результаті зловмисної домовленості її представника з другою стороною. Про прийняття відмови сторони від визнання обставин суд постановляє ухвалу. У разі прийняття судом відмови сторони від визнання обставин вони доводяться в загальному порядку. 3. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. 4. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 5. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Судом з`ясовано, що дійсно рішенням № 3582 від 25 жовтня 2007 року виконавчий комітет Дніпровської міської ради вирішив: 1. оформити право власності, з виданням свідоцтва, фізичним та юридичним особам на квартири, нежитлові приміщення на підставі договорів про участь на паях у будівництві другої черги житлового комплексу «Амфітеатр» містобудівного ансамблю « ІНФОРМАЦІЯ_1 », житлового будинку літ. А-19 за адресою: АДРЕСА_1 . уповноважив КП «МБТІ» оформити та зареєструвати свідоцтво про право власності. На підставі вищезазначеного рішення, 13 січня 2008 року виконавчий комітет Дніпропетровської міської ради видав ОСОБА_1 свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме: на квартиру ( АДРЕСА_2 , ІІ черги ЖК «Амфітеатр» містобудівного ансамблю «Крутогірний», що розташована за адресою: АДРЕСА_3 . 18 січня 2008 року (номер витягу: 17424097, реєстраційний номер: НОМЕР_1 ) КП «ДМБТІ» було проведено реєстрацію права власності на вищезазначену квартиру за ОСОБА_1 . З часу проведення реєстрації права, ОСОБА_1 набув правомочність володіти, користуватися, розпоряджатися квартирою та фактично з січня 2008 року не користувався даною квартирою, оскільки постійно проживає за кордоном у Іспанії.

05 ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 зателефонувала охорона ЖК «Амфітеатр» та поцікавилась, чи не продавав він свою квартиру, оскільки невідомими особами 05.12.2019 близько 17 год. 00 хв. було здійснено спробу проникнення до вищевказаної квартири з метою зміни замків. Одна з невідомих осіб повідомила охоронців, що є новим власником вищевказаної квартири, показала начебто правовий документ та назвалася ОСОБА_4 (відповідач).

Надалі, з реєстру прав на нерухоме майно, позивачу стало відомо, що ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП: НОМЕР_2 ), діючи від імені ОСОБА_1 , на підставі Довіреності посвідченої нотаріусом м. Прага-5- Мілослав Петерка 19 вересня 2018 року № OVI- 314/2018 (згодом стає відомо, що довіреність підроблена) продав вищевказану квартиру ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (РНКОПП: НОМЕР_3 ). Договір купівлі-продажу квартири був посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Міссіяж О.А. 06 листопада 2019 року.

Позивач ОСОБА_1 жодних довіреностей нікому взагалі не видавав, не уповноважував будь-яких осіб на здійснення правомочних дій щодо відчуження квартири. Тобто, позивач жодного документу не підписував та станом на 2019 рік не приїздив до Чеської Республіки видавати довіреність, всі оригінали документів щодо належного йому нерухомого майна знаходились також закордоном.

В подальшому, 03 грудня 2019 року ОСОБА_3 продає вищевказану квартиру ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (РНОКПП: НОМЕР_4 ). Даний правочин посвідчує державний нотаріус п`ятої Дніпровської державної нотаріальної контори Бутова А.Г.

З огляду на вищевикладене, за заявою від 12 грудня 2019 року слідчим Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 .О., внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за факом заволодіння квартирою невідомими особами шляхом обману за ознаками злочинів, передбачених ч. 3 ст. 190 та ч. 4 ст. 358 КК України. Слідчим розпочато досудове розслідування кримінального провадження № 0003129, в якому адвокат Бобровська К.О. залучена в якості представника потерпілого ОСОБА_1 . В рамках цього кримінального провадження слідчим суддею Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська було задоволено клопотання слідчого в частині накладення арешту на предмет злочину - квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_4 , а також заборонено державним реєстраторам та іншим особам вчиняти будь які реєстраційні дії.

На підставі ухвал слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпро по справі № 201/13897/19 від 19 грудня 2019 року зобов`язано приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Міссіяж О.А. (суб`єкта зберігання) та державного нотаріуса п`ятої дніпровської державної нотаріальної контори Бутової А.Г. по справі № 201/13896/19 від 19 грудня 2019 року відповідно надати у кримінальному провадженні № 0003129, тимчасовий доступ з можливістю ознайомлення та вилучення (виїмки) копій документів, які стали підставою для проведення реєстраційних дій щодо нерухомого майна ОСОБА_1 , яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 .

Після проведення слідчим виїмок документів у вищевказаних нотаріусів представник позивача на підставі ст. 56 КПК України ознайомилась з матеріалами досудового розслідування. Так, вивченням встановлено, що до складу нотаріальної справи були включені зокрема і підроблені документи, а саме: Довіреність від 19 вересня 2018 року № OVI- 314/2018, що ніби то видана ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та посвідчена нотаріусом м. Прага-5- Мілославом Петерком. З метою письмового підтвердження недійсності даної Довіреності, у грудні 2019 року ОСОБА_1 особисто звернувся до Чеського нотаріуса м. Прага-5 стосовно посвідчення останнім від його імені Довіреності у вересні 2018 року. Чеський нотаріус м. Прага-5- Мілослав Петерк надав письмову відповідь, що жодного правочину, довіреності (вказаної за зазначеним номером) він ніколи не видавав, а також повідомив, що у разі якщо хтось використав документ з відповідним номером складений та посвідчений Чеським нотаріусом м. Прага-5- Мілослав Петерка 19 вересня 2018 року № OVI- 314/2018 відносно ОСОБА_1 , то такий документ слід вважати підробленим. Дану відповідь перекладено на українську мову та долучено до матеріалів згаданого кримінального провадження, а також вона міститься в цій цивільній справі.

Помилки є у всіх документах, що були надані нотаріусам: довідка про склад сім`ї б/н від 01 листопада 2019 року № 10752 містить невірно вказане прізвище « ОСОБА_6 », вірно « ОСОБА_7 ». Копія іноземного паспорту ОСОБА_1 : нотаріально засвідчений переклад першої, основної і відповідних додаткових сторінок іноземного паспорта, що містять відомості про позивача був здійснений у бюро переводів « ІНФОРМАЦІЯ_7 ». Під час перекладу на українську мову цього документа перекладачем не вірно зазначено прізвище позивача: « ОСОБА_8 » замість правильного « ОСОБА_7 ». Бланк іноземного паспорта позивача містить фото іншого чоловіка, а не ОСОБА_1 . Вказане було підтверджено позивачем під час його допиту, а також співставленням дійсного іноземного паспорта позивача із підробленим паспортом, що міститься в нотаріальній справі приватного нотаріуса Міссіяж О.А.; РНОКПП ОСОБА_1 містить не вірні дані щодо суб`єкта видання і дати видання цього документа. На Свідоцтві про право власності на нерухоме майно серія САВ № 075904 від 13 січня 2008 року зроблений відбиток печатки органу «Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради» замість вірного відбитку печатки «виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради»; витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18 січня 2008 року № 17424097 містить недоліки: 1. Зазначено прізвище ОСОБА_1 замість правильного ОСОБА_1 ; 2. Не вірно вказано прізвище реєстратора у підробленому: ОСОБА_9 , а в оригіналі вказано: ОСОБА_9 , код печатки зазначений №12 замість правильного - № 7 та ін.

В наданих приватному нотаріусу документах також зазначені різні прізвища власника нерухомого майна. Дані факти було підтверджено й під час допиту ОСОБА_1 (слідчому були надані оригінали документів, а також справжній паспорт та код ОСОБА_1 ). Проте приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Міссіяж О.А. 06 листопада 2019 року під час проведення нотаріальної перевірки та реєстраційних дій по цій квартирі залишила вказані розбіжності в документах без належної уваги та всупереч законодавчих вимог не здійснила запит до ДМБТІ щодо права власності на житло. Цей обов`язок перевірки даних для реєстраторів запроваджено з 2013 року. У Законі № 1666-VIII від 06 жовтня 2016 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення державної реєстрації прав на нерухоме майно та захисту прав власності» «підсилено імператив» такого обов`язку.

Натомість, відповідачі надають приватному нотаріусу Дніпровського міського нотаріального округу Міссіяж О.А. звіт щодо оцінки майна, в якому мільйона нерухомість, що розташована на 12 поверсі 19-ти поверхового елітного житлового комплексу «Амфітеатр», оцінюється як садовий будинок малоповерхової будівлі у розмірі 550 000 грн. 00 коп. Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Міссіяж О.А. 06 листопада 2019 року о 19 год. 48 хв. (при робочому графіку з 09:00 до 17:00), не зважаючи на вищевикладені суттєві недоліки, здійснює перереєстрацію права власності з ОСОБА_1 на ОСОБА_3 .. У наступному, 03 грудня 2019 року «новий власник квартири» ОСОБА_3 звертається до державного нотаріуса п`ятої Дніпровської державної нотаріальної контори Бутової А.Г. з метою перепродажу квартири за адресою: АДРЕСА_4 на користь: ОСОБА_4 .. Отже відповідачі надали даному державному нотаріусу для здійснення реєстраційних дій щодо відчуження цього об`єкта нерухомості технічний паспорт на спірну квартиру, який виготовлений у жовтні 2019 року, тобто за 1 місяць до першої реєстрації квартири на ім`я відповідача ОСОБА_3 .. Друга реєстраційна дія відбулась 03 грудня 2019 року за сприянням державного нотаріуса п`ятої Дніпровської державної нотаріальної контори Бутової А.Г. Махнюк ОСОБА_10 реєструє за собою право власності на зазначену квартиру.

Позивач довіреність на розпорядження належної йому квартири не видавав, відповідача на вчинення дій, направлених на продаж квартири не уповноважував. Правочини щодо «видачі» довіреності та наступні договори купівлі-продажу квартири були вчинені за відсутності вільного волевиявлення позивача щодо надання права третім особам на реалізацію його майна, у зв`язку із чим згадана довіреність від імені ОСОБА_1 на ім`я відповідача є підробленою, а тому є недійсною з моменту її видачі та посвідчення.

Невстановлені особи підробили правовстановлюючі документи, вказали в них недостовірні дані позивача і на їх підставі уклали декілька цивільно-правових угод без додержання вимог ЦК України, норм чинного законодавства України. Відповідачі не мали законних прав розпоряджатися, а тим паче відчужувати спірний об`єкт нерухомості, оскільки він не належав їм на праві власності. Далі, вони здійснили за допомогою 3-х осіб державну реєстрацію права власності на квартиру за відповідними особами та тим самим порушили майнові права позивача, у зв`язку з чим зазначена квартира вибула із володіння позивача без його волі, у незаконний спосіб

Позивач не підписував 19 вересня 2018 року довіреність на ім`я відповідача ОСОБА_2 , позивач своїми наступними діями не схвалив укладення від його імені Договору купівлі-продажу квартири 06 листопада 2019 року, а тому вбачається відсутність волевиявлення позивача при укладанні Договору купівлі-продажу квартири та відсутність необхідного обсягу цивільної дієздатності у цього відповідача як особи, яка їх фактично уклала, внаслідок чого оспорюваний перший Договір повинні бути визнані недійсними, а це у свою чергу означає і недійсність Договору купівлі-продажу квартири від 03 грудня 2019 року.

Обираючи спосіб захисту прав позивача, керуючись сучасною практикою Верховного Суду України на момент подання позовної заяви, вважаю, що вірним способом захисту буде саме подання віндикаційного позову.

Так, згідно правової позиції Верховного Суду по справі № 914/970/18 у постанові від 30 серпня 2019 року зазначено наступне. 5.1. Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб. 5.2. За змістом статей 317, 318 Цивільного кодексу України власнику належить право володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 321 цього Кодексу).

Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено статтею 16 Цивільного кодексу України. Здійснення власником свого права власності передусім полягає у безперешкодному, вільному та на власний розсуд використанні всього комплексу правомочностей власника, визначених законом, - володіння, користування, розпорядження майном. Відповідно до статті 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Зазначений засіб захисту права власності застосовується у тому випадку, коли власник фактично позбавлений можливості володіти і користуватися належною йому річчю, тобто коли річ незаконно вибуває із його володіння. Згідно з наведеною нормою власник має право реалізувати своє право на захист шляхом звернення до суду з вимогою про витребування свого майна із чужого незаконного володіння із дотриманням вимог, передбачених Цивільним кодексом України.

Правовий аналіз положень статті 387 цього Кодексу дає підстави для висновку, що у наведеній нормі йдеться про право власника на віндикаційний позов, тобто позов власника, який не володіє, до невласника, який незаконно володіє майном, про вилучення цього майна в натурі. Віндикаційний позов належить до речово-правових способів захисту; захищає право власності в цілому, оскільки він пред`являється у тих випадках, коли порушено права володіння, користування та розпорядження одночасно. Сторонами у віндикаційному позові є власник речі, який не лише позбавлений можливості користуватися і розпоряджатися річчю, але вже й фактично нею не володіє, та незаконний фактичний володілець речі (як добросовісний, так і недобросовісний). Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Згідно зі статтею 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, а стаття 388 цього Кодексу встановлює правила реалізації власником його права на витребування майна від добросовісного набувача.

Правила частини 1 статті 388 Цивільного кодексу України стосуються випадків, коли набувач за відплатним договором придбав майно в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач). У такому випадку власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. У частині 3 цієї статті наведено самостійне правило: якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача в усіх випадках. Володілець визнається добросовісним, якщо здобуваючи річ, він не знав і не повинен був знати про те, що відчужувач речі не має права на її відчуження. У випадку, якщо володілець речі знав чи повинен був знати, що здобуває річ в особи, яка не мала права на її відчуження, він вважається недобросовісним. Для визнання набувача недобросовісним необхідно встановити намір чи грубу необережність, що встановлюється, виходячи із презумпції добросовісності набувача.

Аналогічними є і позиції Верховного Суду, викладені 29 травня 2019 року в рамках справи № 367/2022/15-ц та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №674/31/15-ц.

Факти, які необхідно довести під час судового розгляду ситуації між позивачем і відповідачами, мають ознаки саме віндикаційного способу захисту з огляду на наступне. Позивач був власником оспорюваного нерухомого майна до 06 листопада 2019 року, між позивачем і відповідачем ОСОБА_4 не було договірних відносин; оспорювана квартира вибула із власності позивача не з його волі; ОСОБА_4 на сьогоднішній день є володільцем оспорюваної квартири.

Відповідно до п. 5 постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Згідно ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Статтею 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу.

У п. 8 постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочину недійсним» роз`яснено, що відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст.203 ЦК України саме на момент вчинення правочину.

Відповідно до ч. 2 ст. 16, ч. 1 ст. 215 ЦК України одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог, установлених частинами першою - третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема, у зв`язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства.

Суд враховує і наступне. Ст. 215 Цивільного кодексу України встановлює: підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згiдно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на якi вона посилається як на пiдставу своїх вимог i заперечень. Частиною 3 вказаної статтi передбачено, що доказуванню пiдлягають обставини, якi мають значення для ухвалення рiшення у справi i щодо яких у сторін та iнших осiб, якi беруть участь у справi, виникає спiр.

Відповідно до. ч. 1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Відповідно до ст. 215 ЦК України, договір можливо визнати недійсним, якщо в момент його укладення не було дотримано вимог ч. 1-3, 5 ст. 203 ЦК України.

Відповідно до ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 ЦПК України. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 «Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину» ЦК України: волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Оцінюючи дії сторін при безпосередньому укладанні спірних договорів та реєстрації, суд приходить до висновку про те, що закону не було дотримано, права та обов`язки сторонам не було роз`яснено, наслідки укладання договорів не зазначені, норми закону не виписані, не всі істотні умови договору зазначені і домовлені сторонами, дії при укладанні цих договорів не відповідають вимогам закону. Доказів на спростування вказаного відповідачами не надано.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє користується, розпоряджається своїм майно на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо ~ свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Приписами ст. 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до п. 2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав.

Відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», підставою для реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав є, зокрема, рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно і обмежень цих прав, що набрали законної сили.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Згідно до ст. 19 Конституції України ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законом.

Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню повністю.

Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.

Не може суд прийняти до уваги позицію відповідачів стосовно не визнання позовних вимог, оскільки вона спростовується вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджується.

При таких обставинах суд вважає можливим позовні вимоги задовольнити частково і витребувати з чужого незаконного володіння нерухоме майно у ОСОБА_4 , а саме квартиру АДРЕСА_2 «Амфітеатр» містобудівного асамблею « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що розташована за адресою: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 , скасувати рішення про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_5 , яке зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним нотаріусом П`ятої Дніпровської державної нотаріальної контори Бутовою А.Г. 03 грудня 2019 року о 16:17:14, індексний номер: 49998949, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101 за ОСОБА_4 , скасувати рішення про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_5 , яке зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Міссіяж О.А. 06 листопада 2019 року о 19:35:28, індексний номер: 49560051, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101 за ОСОБА_3 , поновити право власності на майно за ОСОБА_1 , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_4 , а саме АДРЕСА_6 , загальна площа (кв. м.): 133.9, житлова площа (кв. м.): 121.6, Опис: однокімнатна квартира, розташована на 12-му поверсі 19-ти поверхового будинку літ. А-19, складається з: 1- житлова, 2- хол, 3 вбиральня, І балкон. Загальна площа 133.9 кв. м., (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 21730963) і стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і ОСОБА_4 в рівних частинах на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді: судового збору з кожного по 1 961 грн. 90 коп. (всього 5 885 грн. 60 коп.) і витрати на правову допомогу - з кожного по 10 000 грн. (всього 30 000 грн.), в задоволенні решти позовних вимог стосовно витрат на правову допомогу слід відмовити.

Таким чином суд вважає, що позовні вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування державної реєстрації права власності, поновлення права власності, стягнення грошових коштів і витрат в такому вигляді ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 8, 19, 55, 124, 129 Конституції України, ст. 3, 5, 60, 22, 203, 215, 216, 317, 318, 387, 388, 390, 393, 509, 510, 512, 514, 516, 526, 527, 530, 617, 625, 627-629, 632, 638, 639, 656 ЦК України, ст. 4, 5, 18, 43, 49, 76-81, 84, 89, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Витребувати з чужого незаконного володіння нерухоме майно у ОСОБА_4 ( реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 ), а саме квартиру АДРЕСА_2 , АДРЕСА_7 ЖК «Амфітеатр» містобудівного асамблею «Крутогірний», що розташована за адресою: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 ( реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ).

Скасувати рішення про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_5 , яке зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним нотаріусом П`ятої Дніпровської державної нотаріальної контори Бутовою Аллою Генрихівною 03 грудня 2019 року о 16:17:14, індексний номер: 49998949, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101 за ОСОБА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Скасувати рішення про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_5 , яке зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Міссіяж Оленою Анатоліївною 06 листопада 2019 року о 19:35:28, індексний номер: 49560051, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101 за ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Поновити право власності за ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_4 , а саме квартира, загальна площа (кв. м.): 133.9, житлова площа (кв. м.): 121.6, Опис: однокімнатна квартира, розташована на 12-му поверсі 19-ти поверхового будинку літ. А-19, складається з: 1- житлова, 2- хол, 3 вбиральня, І балкон. Загальна площа 133.9 кв. м., (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 21730963).

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП: НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_8 ), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (РНОКПП: НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_9 ) і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (РНОКПП: НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_10 ) в рівних частинах на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (РНОКПП: НОМЕР_5 ), судові витрати у вигляді: судового збору з кожного по 1 961 грн. 90 коп. (всього 5 885 грн. 60 коп.) і витрати на правову допомогу - з кожного по 10 000 грн. (всього 30 000 грн.).

В задоволенні решти позовних вимог стосовно витрат на правову допомогу відмовити.

Рішення може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд протягом 30 днів з дня проголошення рішення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 354 ЦПК України з урахуванням положень п. 3 Розділу XII ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ ЦПК України.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 354 ЦПК України з урахуванням положень п. 3 Розділу XII ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ ЦПК України.

Повний текст рішення складено 20 травня 2020 року.

Суддя