Справа № 523/6738/20
Провадження №2-о/523/231/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" травня 2020 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді - Дяченко В. Г.

присяжних: - Львова Ю.В., Кременюк Ю.Ю.

секретар судового засідання - Мица А.С..

за участю прокурора - Пархоменко С.О.

представник заявника - лікар - психіатр - Марковський В.А.

у присутності особи, щодо якої вирішується питання про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради про госпіталізацію ОСОБА_1 до психіатричного закладу у примусовому порядку,

ВСТАНОВИВ

КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради» в особі головного лікаря Волощук А. Є. звернулось до суду із заявою про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , посилаючись на наступне: до КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради» 04.05.2020 року був госпіталізований ОСОБА_1 , з діагнозом - загострення F 22.00 за МКХ -10».

Під час огляду 05.05.2020 року о 11-00 год. комісія лікарів - психіатрів встановила наступне:

« ОСОБА_1 психічно хворий з 2012 року, остання виписка із психіатричного стаціонару 08.03.13 року. Вдома, зі слів сина, не приймав підтримуюче лікування, став агресивний, негативістичний, погрожував сусідам, висловлював ідеї переслідування. Критики до свого стану не мав. Психічний стан: мовному контакту доступний. Свідомість формально збережена. Орієнтований вірно (в часі неточно). На запитання відповідає не по суті. Заявляє, що на нього впливають «чорти та нечиста сила», вважає, що лікарі та сусіди бажають заволодіти його житлом, та отруїти його. Емоційно нестійкий, збуджений, напружений. Легко роздратовується. Мислення пришвидшене по темпу, розірване. У відділенні неохайний, не слідкує за своєю особистою гігієною. Критики до свого стану не має. Відмовляється від добровільної згоди на лікування. Хворим себе не вважає. Діагноз: Хронічний маячний розлад. Загострення. F22.00 за МКХ-10. Внаслідок своєї психічної хвороби являє безпосередню небезпеку для оточуючих.

Коміссія лікарів-психіатрів вважає за доцільне примусову госпіталізацію ОСОБА_1 відповідності до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу».»

У судовому засіданні лікар-психіатр Марковський В.А. , вважав за необхідне госпіталізувати хворого для примусового лікування. Пояснив, що за час знаходження хворого в лікувальному закладі проявляється його агресивна поведінка щодо примусового утримання в лікарні.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка, син хворого ОСОБА_3 надав пояснення щодо неадекватної поведінки батька, а саме, конфлікти з сусідами за місцем мешкання та з сином щодо спільного майна. Також пояснив, що батько здатен себе обходити на побутовому рівні.

Прокурор підтримав заяву та вбачав наявність підстав для примусової госпіталізації ОСОБА_1 .

Вислухавши представника КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» ООР», лікаря-психіатра Марковського В.А., прокурора, вивчивши надані документи, заслухавши пояснення свідка ОСОБА_3 , суд вважає, що заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, висновком лікарів-психіатрів КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» ООР» від 05.05.2020 року встановлено об`єктивний психічний стан ОСОБА_1 , який потребує лікування в психічному закладі, однак хворий не дає згоду на лікування.

Суду не надано доказів відсутності або обмеження дієздатності ОСОБА_1 .

В судовому засіданні ОСОБА_1 надав пояснення на питання суду на рівні ознак хвороби встановленої висновком лікарів-психіатрів.

Суд прийняв до уваги висновок лікарів-психіатрів щодо стану хворого, однак зазначає, що відсутні підстави для надання ОСОБА_1 психіатричної допомоги у примусовому порядку, що визначені ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу».

На думку суду, заява про госпіталізацію та висновок комісії лікарів-психіатрів не містить безумовних підстав, передбачених ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу», які б давали суду право надати згоду на госпіталізацію ОСОБА_1 до психіатричного закладу в примусовому порядку без його усвідомленої згоди, оскільки заявник не надав, і судом в засіданні не добуто достатніх доказів на підтвердження обставин вчинення чи виявлення наміру вчинити ним дій, що являють собою безпосередню небезпеку для хворого чи оточуючих, або доказів того, що ОСОБА_1 неспроможний самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність.

Встановлення судового контролю за процедурою примусової госпіталізації передбачає дослідження та оцінку судом висновку лікарів-психіатрів КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» ООР» про доцільність госпіталізації особи у відділення стаціонару лікарні без її усвідомленої згоди у сукупності з іншими доказами, що підтверджують такий стан особи, який дає підстави саме для примусової госпіталізації.

Сама по собі наявність вищезазначеного висновку лікарів-психіатрів при відсутності інших належних і допустимих доказів про відповідний стан особи, на думку суду є недостатньою для ухвалення рішення про примусову госпіталізацію.

Згідно з ст.3 Закону України «Про психіатричну допомогу» встановлено презумпцію психічного здоров`я, тобто, кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставі та у порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Відповідно до ч.3 ст.13 Закону, особа може бути госпіталізована до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, а також у випадках проведення експертизи стану психічного здоров`я особи або застосування до особи, яка страждає на психічний розлад і вчинила суспільно небезпечне діяння, примусового заходу медичного характеру на підставах та в порядку, передбачених законами України.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа, яка страждає на психічних розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Правова позиція щодо презумпції психічного здоров`я людини та неможливості незаконного втручання держави в її особисту свободу внаслідок нічим не підтвердженого припущення щодо наявності у неї психічного захворювання викладена у практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) є обов`язковою для застосування національними судами.

Так, прикладом реалізації права на здоров`я в контексті положень п.п. «е» п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що стосується позбавлення (обмеження) волі психічнохворих шляхом поміщення їх у психіатричний заклад, є рішення у справі Вінтерверп проти Нідерландів від 24 жовтня 1979 року. У вказаній справі ЄСПЛ звернув увагу на три вимоги, що зумовлюють наявність законних підстав для обмеження волі психічнохворої особи. Зокрема, особа повинна реально страждати психічним захворюванням, тобто реальні психічні розлади повинні бути встановлені компетентними органами на основі об`єктивної медичної експертизи; психічні розлади повинні досягти такого рівня, які виправдовують позбавлення волі; дійсність позбавлення волі залежить від наявності такого захворювання, особа може бути позбавлена волі до тих пір, поки є захворювання, що встановлено відповідним висновком.

Окрім того, відповідно до положень принципу 15 «Принципи госпіталізації» додатку до резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 18 лютого 1992 року №46/119 «Захист осіб із психічними захворюваннями та поліпшення психіатричної допомоги» передбачено, що «…Коли особа потребує лікування в психіатричному закладі, необхідно докладати всіх зусиль, щоб уникнути примусової госпіталізації…». Це є неприпустимим порушенням прав та свобод особи, оскільки метою примусового лікування є надання своєчасної допомоги за наявності виключних підстав (наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку, нездатність самостійно задовольняти основні свої потреби, можливість завдання значної шкоди своєму здоров`ю у зв`язку з погіршенням психічного стану у разі ненадання їй психіатричної допомоги), наявність психічного захворювання як такого за відсутності відповідних підстав та їх доказів не може виправдовувати обмеження свободи особи.

Згідно ч. 2-5 ст. 27 Закону України «Про психіатричну допомогу», виключно компетенцією лікаря-психіатра або комісії лікарів-психіатрів є встановлення діагнозу психічного захворювання, прийняття рішення про необхідність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку або надання висновку для розгляду питання, пов`язаного з наданням психіатричної допомоги в примусовому порядку. При наданні психіатричної допомоги лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів незалежні у своїх рішеннях і керуються лише медичними показаннями, своїми професійними знаннями, медичною етикою та законом. Лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів несуть відповідальність за прийняті ними рішення відповідно до закону. Рішення, прийняте лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів при наданні психіатричної допомоги, викладається у письмовій формі та підписується лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів.

Отже суд не вправі перекладати на себе компетенцію прийняття рішення про необхідність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку, однак зобов'язаний перевірити законність висновку комісії лікарів-психіатрів щодо прийняття такого рішення у сукупності з іншими доказами наявності умов примусової госпіталізації викладених в ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу».

Стаття 25 Закону України "Про психіатричну допомогу" передбачає, що особи, яким надається психіатрична допомога, мають права і свободи громадян, передбачені Конституцією України (254к/96-ВР) та законами України. Обмеження їх прав і свобод допускається лише у випадках, передбачених Конституцією України, відповідно до законів України.

Враховуючи вищенаведене суд вважає, що в задоволенні заяви необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 5, 6, 10, 263-265 ЦПК України,

УХВАЛИВ

Відмовити в задоволенні заяви головного лікаря комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку ОСОБА_1 .

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду через Суворовський районний суд м. Одеси суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення, (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено 12.05.2020 року.

Суддя: В. Г. Дяченко

Присяжні: Ю.В. Львова

Ю.Ю. Кременюк