Справа № 524/6866/18
Провадження № 6/524/92/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2020 року Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі:

головуючого судді Рибалки Ю.В.,

при секретарі судового засідання Коршак Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кременчуці подання приватного виконавця Виконавчого округу Полтавської області Скрипника Володимира Леонідовича про визначення частки майна боржника,

В С Т А Н О В И В:

До Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області надійшло подання приватного виконавця Виконавчого округу Полтавської області Скрипника В.Л. про визначення частки майна боржника.

В обґрунтування подання зазначає, що на виконанні у приватного виконавця Виконавчого округу Полтавської області Скрипника В.Л. перебуває виконавче провадження № 59448268 з примусового виконання виконавчого листа №524/6866/18 від 27.05.2019 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості у сумі 242 102 грн. 46 коп.

03.07.2019 року відкрито виконавче провадження. В ході проведення виконавчих дій встановлено, що боржнику ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1 , інші співвласники ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Посилаючись на те, що боржник не має іншого майна, крім вищезазначеної квартири, реалізація якої без визначення частки є неможливою, приватний виконавець просив визначити частку майна ОСОБА_1 , що належить у спільному сумісному майні, а саме: квартири АДРЕСА_1 .

Приватний виконавець в судове засідання не з`явився, про час, день та місце розгляду подання був повідомлений завчасно та належним чином. Разом з поданням заявив клопотання про його вирішення без участі приватного виконавця.

Боржник ОСОБА_1 до суду не з`явився, про розгляд подання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомляв.

Відповідно до ч. 2 ст. 443 ЦПК України неявка сторін та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні.

Беручи до уваги Постанову КМУ від 11.03.020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України короновірусу COVID-19», з огляду на встановлені ст. 443 ЦПК України строки для розгляду клопотання, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних матеріалів.

Суд, розглянувши подання та матеріали додані до нього, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у приватного виконавця Виконавчого округу Полтавської області Скрипника В.Л. перебуває виконавче провадження № 59448268 з примусового виконання виконавчого листа №524/6866/18 від 27.05.2019 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості у сумі 242 102 грн. 46 коп.

03.07.2019 року відкрито виконавче провадження, постанову про відкриття виконавчого провадження рекомендованим листом направлено боржнику.

Постановою державного виконавця від 03.07.2019 року накладено арешт на все майно, що належить боржнику.

Разом з тим, на даний час заборгованість не погашена, судове рішення не виконане.

В ході проведення виконавчих дій встановлено, що боржнику ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1 , інші співвласники ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданим Управлінням житлово-комунального господарства адміністрації міської Ради народних депутатів № 594/1 від 22.03.1993. Іншого майна не виявлено.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Так, згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду.

Європейський суд наголосив, що пункт 1 статті 6 вказаної Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін (пункт 43 рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України»).

Відповідно до ч.5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. За пунктом 9 ч.3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Згідно з ч. ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язанні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 443 ЦПК України питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця.

Положеннями ст. 368 ЦК України визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Ч .2 ст. 372 ЦК України передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними. Якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно з п. 1 ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» боржник зобов`язаний утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення.

Відповідно до частин п`ятої-шостої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Враховуючи те, що боржником не вживаються заходи щодо виконання рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 21.03.2019 по справі № 524/6866/19, та з огляду на відсутність у боржника іншого нерухомого та рухомого майна, суд вважає за можливе задовольнити подання приватного виконавця та визначити, що частка боржника, ОСОБА_1 , в праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 становить 1/3.

Визначення частки майна боржника у майні, що перебуває у спільній сумісній власності, є необхідним для вчинення дій, спрямованих на ефективне виконання судового рішення, що набрало законної сили, та яке боржник не виконує.

Керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст. ст. 368, 372 ЦК України, ст.ст.258-261,443 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Подання приватного виконавця Виконавчого округу Полтавської області Скрипника Володимира Леонідовича про визначення частки майна боржника - задовольнити.

Визначити, що частка боржника - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 становить 1/3.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення (ухвали) або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ухвали).

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Роз`яснити, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк щодо апеляційного оскарження ухвали суду продовжується на строк дії такого карантину.

Суддя Ю.В. Рибалка