Справа № 462/6460/13-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 травня 2020 року м.Львів

Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді: Іванюк І.Д.

за участю секретаря с/з Гербут Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові скаргу приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» на дії Залізничного відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо повернення судового наказу за № 462/6460/13-ц від 30.09.2013 р. без виконання та зобов?язання до вчинення дій,-

в с т а н о в и в:

Скаржник звернувся до суду із скаргою, у якій просить визнати незаконними дії та рішення державного виконавця Залізничного відділу ДВС у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Дзюминської Майї Валеріївни щодо повернення без виконання судового наказу № 462/6460/13ц, виданого Залізничним районним судом м. Львова від 30.09.2013 р. про стягнення із ОСОБА_1 на користь державного житлово-комунального підприємства Державного концерну «ЛОРТА» заборгованості у сумі 2456,97 грн., а також зобов`язати начальника Залізничного відділу ДВС у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вчинити дії, спрямовані на відкриття виконавчого провадження та здійснення примусового виконання даного виконавчого документа, і здійснювати контроль за рішеннями і діями державного виконавця під час виконання вказаного виконавчого документу. Свою скаргу мотивує тим, що ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 27.03.2015 р. було замінено сторону у виконавчому провадженні з виконання вказаного судового наказу із ДЖКП Державного концерну «Лорта» на ПАТ «Львівобленерго». 17.02.2020 р. на адресу ПАТ «Львівобленерго» надійшло повідомлення про повернення виконавчого листа судового наказу № 462/6460/13ц, виданого Залізничним районним судом м. Львова від 30.09.2013 р. про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості у сумі 2456,97 грн. Підставою для відмови у прийнятті заяви стягувача про примусове виконання судового рішення та відкриття виконавчого провадження виконавець зазначила невідповідність виконавчого документа вимогам ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», а саме відсутність у виконавчому документі повного найменування (для юридичних осіб) або їх місцезнаходження або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дати народження боржника фізичної особи, реєстраційного номеру облікової картки платника податків або серії та номеру паспорта боржника. Вважає дії державного виконавця незаконними і такими, що суперечать чинному Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII та Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХІV, в редакції, яка діяла на час видачі судового наказу. Так, ЗУ «Про виконавче провадження» № 606-ХІV в редакції, яка діяла на час видачі судового наказу, було передбачено, що реєстраційний номер облікової картки платника податків та його паспортні дані зазначалися у виконавчому документі, якщо вони відомі суду. Окрім того, відсутність у виконавчому листі відомостей про дату народження боржника, реєстраційного номера облікової картки платника податків та його паспортних даних не є підставою для повернення виконавчого документа без виконання, оскільки державний виконавець не позбавлений можливості скористатись своїм правом отримати таку інформацію у відповідних установах. Із врахуванням наведеного, просить скаргу задоволити.

У судове засідання представник заявника не з`явився, подав заяву про підтримання вказаної скарги та розгляд справи у його відсутності.

Представник Залізничного відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відповідно до довіреності від 08.01.2020 р. ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась, належним чином була повідомлена про час, дату та місце розгляду справи, що в силу ч. 2 ст. 450 ЦПК України не перешкоджає розгляду вказаної скарги.

Вивчивши матеріали скарги, дослідивши долучені до них докази, суд приходить до наступного висновку.

У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна людина має право на справедливий судовий розгляд.

Європейський суд з прав людини неодноразово зауважував у своїх рішеннях, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які у державі, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін (наприклад, справа «Жовнер проти України» від 29 червня 2004 року, заява № 56848/00, § 33). Право на звернення до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби правова система держав-учасниць Конвенції допускала, що судове рішення, яке набрало законної сили та є обов`язковим для виконання, залишалося би невиконаним по відношенню до однієї зі сторін всупереч її інтересам. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частини другої статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХІV в редакції, чинній на час видачі судового наказу, зазначено, що у виконавчому документі зазначається повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, власне ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб`єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо.

За змістом пункту 6 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХІV державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 цього Закону.

Разом з тим, за змістом частин першої та другої статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХІV державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а пунктом 3 частини третьої ст. 11 вказаного Закону передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

За правилом частини п`ятої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII, в редакції чинній станом на 24.01.2020 р. на час звернення заявника до виконавця з заявою про примусове виконання судового рішення, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII, вказано, що у виконавчому документі зазначаються: назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); строк пред`явлення рішення до виконання. Ч. 4 вказаної статті вказує, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

Разом з тим, згідно з частинами першою та другою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а пунктом 3 частини третьої ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Тому відсутність у виконавчому листі відомостей про дату народження боржника, реєстраційного номеру облікової картки платника податків та його паспортних даних не є підставою для повернення державним виконавцем виконавчих документів без прийняття до виконання.

Аналогічна позиція викладена і в постановах Верховного Суду від 16.10.2019р. № 219/7439/14-ц, провадження № 61-31681св18, від 18.12.2019 р. за № 639/6155/17, провадження № 61-23682св18, від 11.12.2019 р. за № 487/3774/16ц , провадження № 61-42083св18.

З урахуванням викладеного та приймаючи до уваги обставини справи, приходжу до висновку, що скарга приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» в частині визнання незаконними дій та рішення державного виконавця Залізничного відділу ДВС у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Дзюминської Майї Валеріївни щодо повернення без виконання судового наказу № 462/6460/13ц, виданого Залізничним районним судом м. Львова від 30.09.2013 р. про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості у сумі 2456,97 грн., є обґрунтованою та підлягає задоволенню, оскільки відсутність у виконавчому документі дати народження боржника, та ідентифікаційного номера облікової картки платника податків та його паспортних даних не є підставою повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

Що ж до вимог скаржника в частині зобов`язати начальника Залізничного відділу ДВС у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вчинити дії, спрямовані на відкриття виконавчого провадження та здійснення примусового виконання даного виконавчого документа та здійснювати контроль за рішеннями і діями державного виконавця під час виконання вказаного виконавчого документу суд приходить до наступного висновку.

Згідно із ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до ч. 2 ст. 8 вказаного Закону автоматизованою системою виконавчого провадження забезпечується об`єктивний та неупереджений розподіл виконавчих документів між державними виконавцями.

Відповідно до ч. 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом. Скарга у виконавчому провадженні подається виключно у письмовій формі.

Таким чином, виконання рішення безпосередньо покладається на державного виконавця державної виконавчої служби, визначеного автоматизованою системою виконавчого провадження. Дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені у письмовій формі до начальника відділу, який перевіряючи дії державного виконавця має право своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії.

Однак, скаржником не надано доказів того, що він звертався до начальника Залізничного відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із скаргою на дії державного виконавця Дзюминської М.В.

Окрім того, в постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 р. за № 13 «Про практику розгляду судами корпоративних спорів» викладено позицію щодо недопустимості суду підміняти собою орган владних повноважень, відповідно до якої суд не може замість рішення, яке визнається протиправним, приймати інше рішення, яке б відповідало закону та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного суду України від 18.03.2014 р. у справі № 21-11а14, від 21.05.2013 р. у справі № 21-87а13, а також у постанові Верховного суду від 10.04.2019 р. № 469/643/17 , провадження № 61-21632св18.

Із врахуванням наведеного, у цій частині у скарзі слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 447-452 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII, Законом України «Про виконавче провадження» № 606-ХІV, суд,-

п о с т а н о в и в :

Скаргу задоволити частково.

Визнати незаконними дії та рішення незаконними дії та рішення державного виконавця Залізничного відділу ДВС у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Дзюминської Майї Валеріївни щодо повернення без виконання судового наказу № 462/6460/13ц, виданого Залізничним районним судом м. Львова від 30.09.2013 р. про стягнення із ОСОБА_1 на користь державного житлово-комунального підприємства Державного концерну «ЛОРТА» заборгованості у сумі 2456,97 грн.

В задоволенні решти вимог скарги відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Відповідно до вимог п.п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України апеляційна скарга подається учасниками справи до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м. Львова.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду зазначений строк обчислюється з дня складення повної ухвали суду. Учасник справи, якому ухвала суду небула вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Відповідно до п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих положень Цивільного процесуального кодексу України, який набрав чинності 02 квітня 2020 року на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Суддя Іванюк І.Д.