ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2020 року м. Чернівці

справа № 713/1936/19

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Половінкіна Н. Ю.

суддів Височанської Н.К., Литвинюк І.М.

секретаря Конецької Д.Г.

з участю представника відповідача Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» Бацей Тетяни Миколаївни, ОСОБА_1 , ОСОБА_2

учасники справи

позивач ОСОБА_3

відповідач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 26 березня 2020 року, головуючий у першій інстанції Пилип`юк І.В.

встановила:

ОСОБА_3 у жовтні 2019 року звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів.

Зазначала, що Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_3 14 вересня 2012 року укладено депозитний договір №SAMDN1731 на строк один місяць, за яким Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» прийнято від ОСОБА_3 вклад в сумі 17000 доларів США, відкрито особистий рахунок №913, встановлено проценти на суму вкладу в розмірі 12% на рік.

Справа №713/1936/19 Головуючий у 1 інстанції Пилип`юк І.В.

Провадження №22-ц/822/563/20 Доповідач Половінкіна Н.Ю.

Супрович Т.В. звернулася до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» з заявою від 09 квітня 2014 року про розірвання договору та повернення суми вкладу 17000 доларів США та нарахованих процентів.

Посилалася на невиконання Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» зобов`язання за договором.

Просила стягнути з Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» вклад в сумі 17000 доларів США, пеню за неповернення депозитних коштів в сумі 4341143 грн. 80 коп., пеню за неповернення процентів за користування депозитом в сумі 2729297 грн. 13 коп., річних на суму неповернутого депозиту в сумі 2747 доларів США 20 центів, проценти за депозитним договором в сумі 13770 доларів США, річних на суму несплачених процентів за депозитом в сумі 968 долари США 32 центи.

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 26 березня 2020 року у позові ОСОБА_3 відмовлено.

ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просить рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 26 березня 2020 року скасувати та постановити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_3 до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів задовольнити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Зазначає про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи підписання договору вкладником ОСОБА_3 та уповноваженою особою завідуючою відділенням Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» ОСОБА_4 у приміщенні банку, визначення у п.5 заяви ОСОБА_3 від 14 вересня 2012 року №SAMDN1731 на оформлення вкладу «Строковий», що заява є угодою, підтвердження внесення грошової суми заявою ОСОБА_3 від. 14 вересня 2012 року №SAMDN1731 на оформлення вкладу «Строковий».

Вважає, що судом першої інстанції не враховано, що відкритя банківських рахунків та облікування на них коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб, є обов`язком банку. Відсутність реєстрації договору банківського вкладу і , як наслідок, необлікування на рахунку банку грошових коштів слід кваліфікувати як невиконання банком своїх обов`язків внаслідок вчинення працівниками банку протиправних дій, за відсутності квитанції наявні інші докази про наявність правовідносин між сторонами.

У відзиві на апеляційну скаргу Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» просить апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Відмовляючи у позові ОСОБА_3 до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів, суд першої інстанції керувався положеннями ч.4 ст.3, ч.2 ст.207, ч.2,3,6, ст.633, ч.1, 2 ст.1058, ч.1 ст.1059, ч.1 ст.1064 ЦК України п. 1.4, 2.1 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03.12.2003 року №516, п.1.8, 10.1 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 дистопада 2003 року №492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за №1172/8493, п.1.1, 1.2 ст.1 розділу 4, п.2.9 глави 2 розділу 4 Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України 01 червня 2011 року №174 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25 червня 2011 року за №790/19528та дійшов висновку, що Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_3 депозитний договір від 14 вересня 2012 року №SAMDN1731 не укладений.

На обґрунтування таких висновків суд першої інстанції зазначив про недоведеність внесення ОСОБА_3 грошової суми для зарахування на вкладний рахунок, відсутність ощадної книжки або сертифікату чи заяви на переказ коштів та квитанції, яка завірена підписом касира та печаткою каси, договору про заощадження (Вклад «Строковий»), встановленого зразка, не перебування договору на балансі банку, відсутність реєстрації договору в програмних комплексах банку.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення наведеним нормам відповідає.

На підставі ч.1 ст.367 ЦК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду у п.3 постанови від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Відповідно до ст.19 Конституції України, ст.1 ЦПК та з урахуванням положення ч.4 ст.10 ЦПК вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом.

За змістом статей 43 та 49 ЦПК України позивач самостійно визначає предмет позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову

При цьому згідно зі п.5 ч.3 ст.175 ЦПК України підставами позову є обставини, якими позивач обґрунтовує вимоги, а не саме по собі посилання на певну норму закону.

Відповідно до правил, встановлених п. 3 ч.2 ст.197 ЦПК України, суд заслуховує уточнення позовних вимог та заперечень проти них.

За змістом абз1, 4 п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду», уточнюючи позовні вимоги або заперечення проти позову, суд визначає характер спірних правовідносин сторін, зміст їх правових вимог і матеріальний закон, що їх регулює, і яким належить керуватися при вирішенні спору.

Предметом позову ОСОБА_3 , тобто матеріально-правовою вимогою, стосовно якої остання просила ухвалити судове рішення, є стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу (депозиту).

Підставою позову, тобто обставинами, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, ОСОБА_3 зазначалося укладення між Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_3 депозитного договору від 14 вересня 2012 року №SAMDN1731, відкриття особового рахунку №913, невиконання банком зобов`язання за договором.

Отже, ОСОБА_3 пов`язувався захист прав та охоронюваного законного інтересу із правовідносинами з договору банківського вкладу (депозиту).

Встановлено, що ОСОБА_3 вчинено заяву 14 вересня 2012 року №SAMDN1731 на оформлення вкладу «Строковий».

За змістом заяви від 14 вересня 2012 року №SAMDN1731 на оформлення вкладу «Строковий» ОСОБА_3 просила оформити у Публічному акціонерному товаристві комерційному банку «ПриватБанк» депозитний вклад на наступних умовах: сума вкладу 17000 доларів США; строк вкладу 1 місяць по 14 листопада 2012 року включно; процентна ставка на дату укладення вкладу 12,0 % річних; період нарахування процентів по вкладу 1 місяць; мінімальний строк вкладу 1 місяць; особовий рахунок по вкладу НОМЕР_1 .

ОСОБА_5 звернулася до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» з заявою від 09 квітня 2014 року про розірвання договору та повернення суми вкладу 17000 доларів США і нарахованих процентів.

За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (частина перша статті 1058 ЦК України).

Договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту (частина перша статті 1059 ЦК України).

У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним (частина друга цієї статті).

Згідно з пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516, залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до пункту 2.9 глави 2 розділу ІV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України 01 червня 2011 року №174 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25 червня 2011 року за №790/19528, банк (філія, відділення) зобов`язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Пункт 10.1 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред`явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунка кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Відповідно до пункту 1.1 статті 1 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України 01 червня 2011 року №174 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25 червня 2011 року за №790/19528 до касових документів, які оформляються згідно з касовими операціями, визначеними цією Інструкцією, належать, зокрема, заява на переказ готівки (додаток 8) та заява на видачу готівки (додаток 10).

Інструкція визначає зразки касових документів, на підставі яких здійснюються приймання і видача готівки з операційної каси. Бланки касових документів виготовляються з урахуванням їх зразків друкарським способом або з використанням комп`ютерної техніки з відображенням обов`язкових реквізитів, передбачених цією Інструкцією, крім грошових чеків, які виготовляються лише друкарським способом (пункт 1.2 статті 1 розділу IV Інструкції).

Відповідно до пункту 1.3 статті 1 розділу IV Інструкції касові документи мають містити такі обов`язкові реквізити: найменування банку, який здійснює касову операцію, дату здійснення операції, зазначення платника та отримувача, суму касової операції, призначення платежу, підписи платника або отримувача та працівників банку, уповноважених здійснювати касову операцію.

З огляду на вказане письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджене договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту (висновок Верховного Суду України, викладений у постановах від 6 червня 2012 року у справі № 6-17цс12 і від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-118цс14). Квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі (висновки Верховного Суду України, викладені у постановах від 25 квітня 2012 року у справі № 6-20цс12 та від 6 квітня 2016 року у справі № 6-352цс16).

Додержання письмової форми договору є обов`язковою умовою взаємовідносин між банком і вкладником (пункт 2.2 глави 2 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516).

ОСОБА_3 , звертаюись до суду, не посилалася на видачу Акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту, документів на підтвердження внесення коштів.

У матеріалах справи відсутні докази внесення ОСОБА_3 до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» грошових коштів в сумі 17000 доларів США.

Не можна погодитися з доводами ОСОБА_3 , на які є посилання в апеляціній скарзі, що внесення грошової суми підтверджено заявою ОСОБА_3 від. 14 вересня 2012 року №SAMDN1731 на оформлення вкладу «Строковий».

На підставі ч.1 ст.1064 ЦК України укладення договору банківського вкладу з фізичною особою і внесення грошових коштів на її рахунок за вкладом підтверджуються ощадною книжкою.

За змістом ч.1 ст.1065 ЦК України ощадний (депозитний) сертифікат підтверджує суму вкладу, внесеного у банк, і права вкладника (володільця сертифіката) на одержання зі спливом встановленого строку суми вкладу та процентів, встановлених сертифікатом, у банку, який його видав.

Відповідно до частини третьої статті 1058 ЦК України до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом (частина друга статті 1068 ЦК України).

Грошові кошти в національній та іноземній валюті або банківські метали, залучені від юридичних і фізичних осіб, обліковуються банками на відповідних рахунках, відкриття яких здійснюється банком на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту) або договору банківського рахунку та інших документів відповідно до законодавства України (пункт 2.1 глави 2 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516).

Отже, відкриття відповідних рахунків та облік на них коштів у національній та іноземній валютах, залучених згідно з чинним законодавством від юридичних і фізичних осіб на підставі укладених у письмовій формі договорів банківського вкладу (депозиту), є обов`язком банку.

Окрім того, за змістом частини першої статті 1058 ЦК України договір банківського вкладу є реальним договором, тобто вважається укладеним у разі прийняття банком від вкладника грошової суми. Такі дії вкладника є необхідною умовою виникнення зобов`язання за договором банківського вкладу, згідно з яким у вкладника з`являється право вимагати від банку повернення суми вкладу та виплати відсотків на неї, а у банку - відповідні обов`язки. З договору банківського вкладу, укладення якого обумовлено переданням коштів вкладника у власність банку, можуть виникнути лише зобов`язальні правовідносини за участю вкладника (кредитора) та банку (боржника) (висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 6 квітня 2016 року у справі № 6-352цс16).

Заява ОСОБА_3 від. 14 вересня 2012 року №SAMDN1731 на оформлення вкладу «Строковий» не є прибутковим касовим документом, передбаченим Інструкцією про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України 01 червня 2011 року №174 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25 червня 2011 року за №790/19528, та не засвідчує факт прийняття банком від ОСОБА_3 готівки.

З огляду на наведене заява ОСОБА_3 від 14 вересня 2012 року №SAMDN1731 на оформлення вкладу «Строковий» за відсутністю документів на підтвердження внесення коштів не дає підстав для висновку про укладення між Акціонерним товариством комерціним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_3 договору банківського вкладу у письмовій формі.

Тому суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що у ОСОБА_3 не виникло право вимагати від Акціонерного товариства комерціного банку «ПриватБанк» повернення суми вкладу та виплати процентів.

Не заслуговують на увагу посилання ОСОБА_3 в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не враховано недотримання уповноваженими працівниками банку вимог законодавства у сфері банківської діяльності та внутрішніх вимог банку щодо залучення останнім вкладу (депозиту).

Акціонерним товариством комерціним банком «ПриватБанк» такі обставини не визнаються.

У матеріалах справи відсутні докази вчинення уповноваженою особою Акціонерного товариства комерціного банку «ПриватБанк» дій з заволодіння коштами ОСОБА_3 , не облікування на рахунку коштів, залучених від ОСОБА_3 .

З урахуванням викладеного рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 26 березня 2020 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ч.1 ст.375 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 26 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення 27 липня 2020 року.

Головуючий Н.Ю. Половінкіна

Судді Н.К. Височанська

І.М. Литвинюк