06.05.2020
справа № 642/1368/20
провадження № 4-с/642/13/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2020 року Ленінський районний суд м. Харкова (діє на підставі п.3 розділу ХІІ прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 30.09.2016р.) в складі:

головуючого судді - Ольховського Є.Б.

при секретарі - Алімурадовій Т.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на дії та бездіяльність ст. державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харків ГТУЮ у Харківській області Луценко А.О. стягувач:Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс» ,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою, в якій просить суд визнати дії виконавця неправомірними та зобов`язати скасувати постанову про арешт коштів боржника від 28.11.2019 ВП №39398045. В обґрунтування зазначив, що на виконання рішення суду від 27.11.2009 р., державним виконавцем 21.08.2013 р. винесено постанову про відкриття ВП №39398045. 06.12.2016 р. державним виконавцем було винесено постанову про звернення стягнення на дохід боржника та направлено до виконання в КЗОЗ «Харківська міська поліклініка №24». Також, 06.12.2016 р. виконавцем було винесено постанову про звернення стягнення на пенсію та направлено до УПФУ в Холодногірському районі м. Харкова. Постановою ст. державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харків ГТУЮ у Харківській області Луценко А.О. від 28.11.2018 року накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках ОСОБА_1 . З листопада 2019 р. на його банківську карту в ПАТ КБ «Приватбанк» накладено арешт, на яку нараховуються заробітна плата з місця його роботи КНП «Міська поліклініка №24» ХМР у розмірі 80%. після здійснення відрахувань на підставі постанови державного виконавця від 06.12.2016 року про звернення стягнення на дохід держави. Зазначає, що він не має можливості отримувати заробітну плату, яка нараховується на картковий рахунок.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 31.03.2020 року скаргу призначено до судового розгляду.

Представник ТОВ ФК «Поліс» до судового засідання не з`явився, але надав відзив на позов, в якому зазначив, що накладення арешту у розмірі 20% від доходів не несе загрози та блокування можливості ОСОБА_1 користуватися залишком грошових коштів.

ОСОБА_1 подав до суду заяву з проханням розглядати скаргу за його відсутності. Вимоги підтримує у повному обсязі.

Ст. державний виконавець Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харків ГТУЮ у Харківській області Луценко А.О. до судового засідання не з`явилась, про день та час слухання справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду не відомі.

Суд, вивчивши надані матеріали справи, приходить до висновку про часткове задоволення скарги наступних підстав:

судом встановлено, що на виконання рішення Ленінського райсуду м. Харкова від 27.11.2009 року справа №2-2916/2009 про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВТБ Банк» заборгованості в розмірі 281 435,21 грн., держмита 1700 грн та витрати на ІТЗ розгляду справи 30 грн. було видано виконавчий лист.

21.08.2013 року державним виконавцем Ленінського ВДВС ХМУЮ було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №39398045.

06.12.2016 р. державним виконавцем було винесено постанову про звернення стягнення на дохід боржника та направлено до виконання в КЗОЗ «Харківська міська поліклініка №24».

Також, 06.12.2016 р. виконавцем було винесено постанову про звернення стягнення на пенсію та направлено до УПФУ в Холодногірському районі м. Харкова.

Кожного місяця з доходів ОСОБА_1 в КНП «Міська поліклініка №24» ХМР та в Київському об`єднаному УПФУ м. Харкова здійснюються відрахування у розмірі 20 % та перераховуються на рахунок міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах у м. Харкові, а в подальшому на рахунок стягувача за виконавчим провадження.

Постановою ст. державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харків ГТУЮ у Харківській області Луценко А.О. від 28.11.2018 року накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках ОСОБА_1 .

З листопада 2019 р. на банківську карту ОСОБА_1 в ПАТ КБ «Приватбанк» накладено арешт, на яку нараховуються заробітна плата з місця його роботи КНП «Міська поліклініка №24» ХМР у розмірі 80%. після здійснення відрахувань на підставі постанови державного виконавця від 06.12.2016 року про звернення стягнення на дохід держави.

Згідно ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Правовідносини у сфері примусового виконання судових рішень регулюються Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (у редакції чинній станом на 19 січня 2019 року, далі - Закон 1404-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із пунктом 1 частини 2 статті 18 Закону 1404-VIII виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до пункту 7 частини 2 статті 18 Закону 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейська обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Виконавець може звернути стягнення на кошти боржника - юридичної особи, розміщені на його рахунках і на рахунках, відкритих боржником - юридичною особою через свої філії, представництва та інші відокремлені підрозділи (частина 2 статті 52 Закону 1404-VIII).

Згідно із частиною 3 статті 52 Закону 1404-VIII не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Відповідно до статті 56 Закон 1404-VIII арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

У порядку, встановленому цією статтею, виконавець, у провадженні якого знаходиться виконавче провадження, за заявою стягувача чи з власної ініціативи може накласти арешт на грошові кошти, які перебувають на рахунках (вкладах) чи на зберіганні у банках, інших фінансових установах і належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили. Такий арешт знімається, якщо протягом п`яти днів з дня його накладення стягувач не звернеться до суду про звернення стягнення на грошові кошти такої особи в порядку, встановленому процесуальним законом.

приписами частини 1 статті 2, частини 2 статті 10 Конвенції про захист заробітної плати від 01 липня 1949 року № 95, ратифікованої Україною 04 серпня 1961 року, визначено, що дана Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватися заробітна плата. Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї.

Заробітна плата в розумінні поняття «власності» є майном, на захист якого в тому числі стає стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Принципи, закріплені в статях 3 та 43 Конституції України, також знаходять своє вираження в положеннях статей 97 Кодексу законів про працю України, статтях 15, 22, 24 Закону України «Про працю».

Зазначені норми в сукупності свідчать про те, що держава гарантує та захищає законом право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю.

Отже, виплата установою працівникам заробітної плати має пріоритет перед погашенням заборгованості іншим кредиторам підприємства. Накладення ж арешту на рахунок боржника, який призначений також і для виплати заробітної плати та інших виплат працівникам боржника, унеможливлює своєчасне здійснення таких виплат, що невідворотно призводить до порушення конституційних прав громадян, які працюють на підприємстві відповідача, на оплату праці.

Відповідно до пункту 2 статті 48 Закону 1404-VIII забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання відкритих відповідно до статей 191 та 261 Закону України «Про теплопостачання», статті 151 Закону України «Про електроенергетику», та на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Відповідно до частин 3, 4 статті 59 Закону 1404-VIII у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Тобто, рахунки, які передбачені для виплати заробітної плати та сплати податків, зборів і обов`язкових платежів до Державного бюджету України, є рахунками із спеціальним режимом, на які виконавчою службою відповідно до вимог законодавства арешт не накладається, а виокремлення таких рахунків належить до повноважень виконавчої служби.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 червня 2019 року у справі № 916/73/19, від 10 жовтня 2019 року № 916/1572/19.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, банківської виписки, вид. ОСОБА_1 , рахунок № НОМЕР_1 , що відкритий в АТ КБ «Приватбанк» (а.с.14), на такий рахунок перераховується заробітна плата.

Постановою ст. державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харків ГТУЮ у Харківській області Луценко А.О. від 28.11.2018 року накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках ОСОБА_1 .

Слід зазначити у зв`язку з наведеним, що у відповідності з ч. 2 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, відшкодування шкоди у зв`язку із втратою годувальника та збитків чи шкоди, заподіяних злочином - п`ятдесят відсотків; за всіма іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - двадцять відсотків.

Положеннями ст. 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно зі статтею 46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що накладення арешту на кошти на рахунок ОСОБА_1 поза межами розміру стягнення у 20% заробітної плати, що стосується даного конкретного випадку виходячи із характеру стягуваної суми, є протиправним.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належним чином є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Виходячи з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В свою чергу відповідачем не надано жодних доказів на спростування доводів позивача та на підтвердження правомірності накладення арешту на рахунок на ім`я ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , який відкритий в АТ КБ «Приватбанк».

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає за необхідне визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця про арешт коштів боржника в частині накладення арешту на суму заробітної плати, що перевищує 20% надходжень заробітної плати на рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , який відкритий в АТ КБ «Приватбанк», що зумовлює часткове задоволення скарги із зняттям арешту з таких коштів.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 76-77, 89, 127, 258-261,447-451 ЦПК України, ЗУ «Про виконавче провадження», суд

УХВАЛИВ:

Скаргу задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову ст. державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харків ГТУЮ у Харківській області Луценко А.О. від 28.11.2019 ВП №39398045 про арешт коштів ОСОБА_1 (і.п.н. НОМЕР_2 ) в частині накладення арешту на суму заробітної плати, що перевищує 20% надходжень заробітної плати на рахунок № НОМЕР_1 , який відкритий в АТ КБ «Приватбанк» та зняти арешт з таких сум заробітної плати.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги у 15 (п`ятнадцятиденний) строк з дня отримання копії ухвали.

Суддя Є.Б. Ольховський