печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2020 року Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Остапчук Т.В.,

за участю секретаря - Ткаченко Ю.М.,

за участю представників позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_2

за участю представників відповідача - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , треті особи - Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в місті Києві, Служба у справах дітей Печерської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення частки померлого в праві спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності в порядку спадкування за законом, визнання недійсним договору дарування та витребування майна із незаконного володіння

ВСТАНОВИВ:

18.07.2017 року Позивач звернувся до суду з позовом про визначення частки померлого сина в праві спільної сумісної власності подружжя та визнання за Позивачем права власності в порядку спадкування за законом, визнання недійсним договору дарування та витребування майна із незаконного володіння, а саме квартири АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову Позивач посилається на те, що вона є матір`ю і єдиним спадкоємцем майна ОСОБА_8 . ІНФОРМАЦІЯ_5 Спадкодавець помер , а до його майна було заведено спадкову справу. Вказувала, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 25.01.2017 року №757/17090/16-ц Позивачу було надано додатковий строк для прийняття спадщини після смерті сина. В липні 2017 року їй стало відомо, що до складу спадщини входить квартира АДРЕСА_1 , яка була придбана ОСОБА_6 у шлюбі з її сином. Відтак вказана квартира, на думку Позивача, є спільною сумісною власністю подружжя. Зазначала, що 29.12.2015 року ОСОБА_6 відчужила вказану квартиру на користь свого малолітнього сина - ОСОБА_7 за договором дарування, але не мала права цього робити, оскільки 1/2 частка вказаної квартири є власністю померлого ОСОБА_8 і входить до спадкової маси. Тому вважає, що 1/2 частина квартири підлягає витребуванню з чужого незаконного володіння ОСОБА_7 в порядку ст. 388 ЦК України. В остаточній редакції позовних вимог Позивач просить:

визначити, що частка її сина у праві спільної сумісної власності подружжя на Квартиру становить 1/2.

Визнати недійсним договір дарування Квартири, що був укладений 29.12.2015 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ,

Витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_7 на свою користь 1/2 частку Квартири.

Визнати за нею право власності в порядку спадкування на 1/2 частку Квартири.

В судовому засіданні представники Позивача позовні вимоги підтримали і просили задовольнити. Також надали до суду заяву, якою просили розгляд справи проводити за відсутності Позивача і представників.

Відповідач та його представники проти задоволення позовних вимог заперечували в повному обсязі з наступних підстав. Позивач пропустила встановлений законом шестимісячний строк прийняття спадщини. Окрім того Позивач пропустила встановлений судом додатковий двомісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини. Відтак, на думку Відповідача, Позивач є такою, що не прийняла спадщину, а тому не має цивільної процесуальної правоздатності в розумінні ст. 46 ЦПК України. При цьому подана Позивачем поза встановленими законом і рішенням суду строки заява про прийняття спадщини не створює правових наслідків і не свідчить про прийняття спадщини. Також зазначали, що під час розірвання шлюбу між ОСОБА_6 і Спадкодавцем у 2012 році останній склав заяву, в якій особисто вказав про те, що жодних майнових претензій до ОСОБА_6 стосовно спільно нажитого майна не має. Вказували, що Спадкодавець на час відкриття спадщини мав борги, які в кратному розмір перевищують вартість спірної квартири, а тому у випадку задоволення позову Позивач фактично не отримає жодного майна, оскільки воно буде реалізовано на прилюдних торгах в рахунок погашення боргів.

Третя особа - Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в місті Києві направило до суду пояснення від 23.10.2017 року (а.с. 119-123), згідно яких просило проводити розгляд справи за відсутності свого представника та ухвалити рішення відповідно до вимог діючого законодавства.

Третя особа Служба у справах дітей Печерської районної в місті Києві державної адміністрації направило до суду заяву за №105/78-1013 (а.с. 154-156) згідно якої просило відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 20 вересня 2017 року відкрито провадження в справі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши сторін суд приходить до наступного висновку.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 є матір`ю ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 14.08.1972 року НОМЕР_2 (т. 2 а.с. 45).

З 03.06.1999 року ОСОБА_6 та ОСОБА_8 перебували у зареєстрованому шлюбі.

Малолітній ОСОБА_7 є сином померлого ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 24.04.2003 року НОМЕР_3 (т.1 а.с. 149).

20.06.2001 року ОСОБА_6 було укладено договір купівлі-продажу №3427, посвідчений приватним нотаріусом Андрушко Н.П., за яким остання набула у власність квартиру АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 127-130).

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 21.08.2012 року №2-2332/12 (т.1 а.с. 148) шлюб між ними було розірвано.

ІНФОРМАЦІЯ_5 син Позивача ( Спадкодавець ) помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 26.09.2014 року №312275 (т.2 а.с. 35).

До майна померлого Шостою Київською державною нотаріальною конторою15.12.2014 року було заведено спадкову справу №770/14 (т.2 а.с. 34-53).

25.12.2015 року органом опіки та піклування Печерської РДА було видано розпорядження №592 (т.1 а.с. 138), яким було наддано дозвіл ОСОБА_6 подарувати Квартиру її малолітньому сину ОСОБА_7

29.12.2015 року ОСОБА_6 подарувала Квартиру своєму малолітньому сину ОСОБА_7 , що підтверджується договором дарування №3023, посвідченого приватним нотаріусом Міхніч Т.І. (т.1 а.с. 133).

З матеріалів спадкової справи вбачається, що 15.12.2014 року заяву про прийняття спадщини подав малолітній ОСОБА_7 , від імені якого діяла матір ОСОБА_6 (т.2 а.с. 34).

Розпорядженням органом опіки та піклування Печерської РДА від 23.01.2015 року №29 (т.2 а.с. 42) було надано дозвіл ОСОБА_6 на відмову від прийняття спадщини її малолітнім сином ОСОБА_7 у зв`язку із наявністю у Спадкодавця зобов`язань на суму 7 987 509 гривень.

11.05.2015 року ОСОБА_6 , діючи від імені та інтересах малолітнього сина ОСОБА_7 , подала нотаріусу заяви №5-287 та №289 (т.2 а.с. 41), якими відкликала заяву про прийняття спадщини та відмовилася від спадкового майна.

23.03.2016 року Позивач подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини №592 (т.2 а.с. 43). Оскільки вказана заява була подана після спливу шестимісячного строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, Позивач звернувся до Печерського районного суду м. Києва із позовною заявою про надання додаткового строку для прийняття спадщини.

Рішенням від 25.01.2017 року №757/17090/16-ц (т.2 а.с. 75-76) Позивачу було надано додатковий строк в два місяці з моменту набрання законної сили для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті сина ОСОБА_8 .

14.06.2017 року Позивачем було подано нотаріусу заяву №1138 (т.2 а.с. 42) на видачу свідоцтва про право на спадщину.

Листом №2694/02-14 Шоста Київська державна нотаріальна контора повідомила Позивача, що видати свідоцтво на спадщину в безспірному порядку не вбачається можливим.

За положеннями ст. 1216 ЦК України Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Отже, ОСОБА_5 , як матір Спадкодавця, та ОСОБА_7 , як син Спадкодавця, належать до першої черги спадкоємців за законом. З матеріалів спадкової справи встановлено, що заповіт Спадкодавцем не складався, вказані вище особи від права на спадкування не усунуті.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу.

Судом встановлено, що на час відкриття спадщини разом зі спадкодавцем був зареєстрований і вважається таким, що прийняв спадщину - малолітній ОСОБА_7 .

В подальшому ОСОБА_7 відмовився від спадщини в порядку ст. 1273 ЦК України.

Згідно ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати заяву про прийняття спадщини.

Згідно ст. ст. 1220, 1270 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Окрім того за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно п.24 Постанови Пленуму ВСУ від 30.08.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» повторне визначення судом додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини одним і тим же спадкоємцем законодавством не передбачено.

Судом встановлено, що Позивач в строк з ІНФОРМАЦІЯ_5 по 25.03.2015 року до нотаріуса не зверталася, а тому вважається такою, що пропустила встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 25.01.2017 року №757/17090/16-ц (т.2 а.с. 75-76) за позовом ОСОБА_5 до Київської міської ради, третя особа - Шоста київська державна нотаріальна контора про надання додаткового строку для прийняття спадщини, позивачу було встановлено додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. Позивачу на підставі ч.3 ст. 1272 ЦК України було встановлено додатковий строк в два місяці з моменту набрання законної сили для подачі заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до приписів ст. 233 ЦПК України, що діяли на час ухвалення рішення №757/17090/16-ц, рішення суду набрало законної сили після спливу десяти днів з дня його проголошення, якщо не було подано апеляційну скаргу.

Згідно відмітки на копії судового рішення №757/17090/16-ц (т.2 а.с. 75-76), воно набрало законної сили 03.03.2017 року.

Враховуючи наявні в справі копії реєстру поштових відправлень (т.2 а.с. 88), списку згрупованих рекомендованих відправлень (т.2 а.с. 89), результати відстеження пересилання поштових відправлень (т.2 а.с. 90-91), лист Печерського районного суду м. Києва від 21.01.2020 року №757/17090/16-ц за підписом голови Козлова Р.Ю - підтверджується факт набрання законної сили рішення суду від 25.01.2017 року №757/17090/16-ц саме 03.03.2017 року.

Отже, рішення Печерського районного суду м. Києва від 25.01.2017 року №757/17090/16-ц набрало законну силу 03.03.2017 року, а тому Позивач мав у додатковий строк з 03.03.2017 року по 03.05.2017 року подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Однак з матеріалів спадкової справи вбачається, що у додатковий строк з 03.03.2017 року по 03.05.2017 року Позивач до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини чи з будь-якими іншими заявами - не звертався.

Таким чином судом встановлено, що Позивач у встановлений законом шестимісячний строк з ІНФОРМАЦІЯ_5 по 25.03.2015 року та у встановлений рішенням суду додатковий строк з 03.03.2017 року по 03.05.2017 року із заявою про прийняття спадщини після смерті сина ОСОБА_8 - не зверталася.

В силу ж положень ст. 1272 ЦК України, заява Позивача про прийняття спадщини від 23.03.2016 року №592 (т.2 а.с. 43), подана поза межами встановлених законом і рішенням суду строків, не створює правових наслідків і не свідчить про прийняття спадщини.

Враховуючи вищевикладене, Позивач вважається такою, що не прийняла спадщину після смерті сина ОСОБА_8 .

Суд також враховує, що подана Позивачем нотаріусу 14.06.2017 року заява №1138 є по своїй суті заявою на видачу свідоцтва про право на спадщину, а не заявою про прийняття спадщини, оскільки вказані заяви мають різне правове значення, а рішенням суду від 25.01.2017 року №757/17090/16-ц Позивачу було встановлено додатковий строк для подачі саме заяви про прийняття спадщини. Тому вказана заява також не може свідчити про прийняття Позивачем спадщини і, як вказувалося вище, повторне визначення судом додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини одним і тим же спадкоємцем законодавством не передбачено.

Згідно ст. 4 ЦПК України суд здійснює захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів особи.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до ст. ст. 387, 388 ЦК України виключно власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Згідно ч.ч.1,5 ст. 1268 та ст. 1269 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві, який її прийняв, з часу відкриття спадщини.

Отже, з аналізу наведених вище положень Закону вбачається, що з вимогами про визначення частки померлого у праві спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності в порядку спадкування та витребування з чужого незаконного володіння спадкового майна має право звертатися лише той спадкоємець, який прийняв спадщину.

Оскільки Позивач вважається такою, що не прийняла спадщину, а відтак не є власником спадкового майна - відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про визнання за нею права власності в порядку спадкування, визначення частки померлого, визнання недійсним договору дарування та витребування на її користь майна з чужого незаконного володіння.

Суд також бере до уваги складені особисто Спадкодавцем заяви (т.1. а.с. 180-181), що були подані до суду в справі №2-2332/12 і згідно яких Спадкодавець особисто вказав про те, що не має жодних майнових претензій до ОСОБА_6 стосовно спільно нажитого майна.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 20.09.2017 року було задоволено клопотання представника Позивача і накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

Постановою Апеляційного суду м. Києва від 05.02.2018 року ухвалу суду від 20.09.2017 року було змінено, резолютивну частину ухвали наступним чином: накласти арешт на 1/2 частину квартири.

Відповідно до п.8 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання про те, чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Враховуючи висновок суду про відмову у задоволенні позову, застосовані заходи забезпечення позову у вигляді арешту на спірну квартиру - підлягають скасуванню.

Окрім того ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 09.08.2017 року ОСОБА_5 було розстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення по суті.

Відповідно до ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» за подання позовної заяви майнового характеру фізичною особою сплачується судовий збір у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Станом на 01.01.2017 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, згідно ст. 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2017 рік», становив 1 600 гривень. Таким чином, враховуючи ціну позову в розмірі 1 142 778 гривень, за подання позовної заяви Позивач мав сплатити 1 600 * 5 = 8 000 гривень. На день ухвалення рішення позивачем судовий збір не сплачено. Враховуючи що в задоволенні позову відмовлено з Позивача на користь державного бюджету підлягає стягненню судовий збір в сумі 8 000 гривень.

Керуючись ст..ст. 1268,1269,1272 ЦК України, ст. 12,13,76,77,79, 81,263,264 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в позові ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , треті особи - Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в місті Києві, Служба у справах дітей Печерської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення частки померлого в праві спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності в порядку спадкування за законом, визнання недійсним договору дарування та витребування майна із незаконного володіння.

Скасувати арешт на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , що був накладений ухвалою Печерського районного суду міста Києві від 20 вересня 2017 року зі змінами згідно Постанови Апеляційного суду м. Києва від 05.02.2018 року.

Стягнути з ОСОБА_5 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; АДРЕСА_2 ) в дохід Державного бюджету України судовий збір в розмірі 8 000 (вісім тисяч) гривень.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду або через Печерський районний суд м. Києва, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст складено 22.07. 2020 року

Суддя Остапчук Т.В.