Справа № 682/1148/20
Провадження № 2/682/558/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2020 року Славутський міськрайонний суд Хмельницької області в складі: головуючого судді Шевчука В.В., за участю секретаря судового засідання Придачук Г.Л., позивача ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Славута цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю,

в с т а н о в и в:

27.05.2020 до суду надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю.

В обґрунтування позову вказує, що у 1994 році позивач подарувала трикімнатну квартиру в АДРЕСА_1 ) своїй дочці - ОСОБА_2 , яка фактично вибула із цієї квартири у 1976 році і навідувала матір в останнє у 1998 році, в той час як позивач проживає у вказаній квартирі з 1962 року. З 1998 року відповідачка у даній квартирі не з`являється, обов`язки власника не виконує, місце її фактичного перебування позивачеві не відомо. Після дарування квартири позивач користувалась і володіла нею за усної згоди відповідача, а з серпня 1998 року - на підставі договору оренди, який було укладено строком на 1 рік, після спливу якого ОСОБА_1 продовжує володіти і користуватись квартирою, сплачувати комунальні послуги та здійснювати поточний ремонт. В зв`язку з наведеним позивач звернулась до суду та просить визнати за нею право власності на квартиру в АДРЕСА_1 за набувальною давністю на підставі ч. 3 ст. 344 ЦК України.

ОСОБА_1 в судовому засіданні позові вимоги підтримала.

Відповідач, будучи належним чином повідомленою про час та дату розгляду справи, у судове засідання не з`явилась.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи позивача, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Згідно договору оренди квартири від 10 серпня 1998 року, ОСОБА_2 (орендодавець) передала в оренду ОСОБА_1 (орендарю) для проживання квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Строк дії оренди - два роки. Орендар від імені орендодавця сплачує комунальні послуг належним чином та забезпечує збереження квартири належним чином (а.с. 4).

Як вбачається з ухвали Апеляційного суду Хмельницької області від 09 квітня 2015 року, ОСОБА_1 зверталась до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю. За рішенням суду у задоволенні позову позивачеві було відмовлено. Встановлено, що ОСОБА_2 набула право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 25.08.1994 року. З 1998 року місцезнаходження ОСОБА_2 невідоме, а з 2013 року вона оголошена в розшук. Славутським міськрайонним судом у задоволенні позову було відмовлено у зв`язку із тим, що володіння ОСОБА_1 не є добросовісним. Апеляційний суд Хмельницької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилив та залишив рішення без змін (а.5-8).

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд враховує наступне.

Частиною першою ст. 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Згідно ч. 3 ст. 344 ЦК України, якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред`явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п`ятнадцять, а на рухоме майно - через п`ять років з часу спливу позовної давності.

У відповідності до ч. 4 вказаної статті, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

У пунктах 5, 9 Постанови №5 Пленуму «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних прав роз`яснив, що вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК).

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 150 ЖК УРСР передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Право членів сім`ї власника будинку користуватись цим житловим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Що відповідає правовій позиції Верховного Суду України у постанові від 05 листопада 2014 року у справі № 6-158цс14.

У постанові від 01.08.2018 у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

В позовній заяві позивач зазначила, що після дарування вона користувалась і володіла квартирою за усною згоди відповідачки, а з серпня 1998 на підставі договору оренди, укладеного строком на два роки. Однак після закінчення строку договору оренди позивач продовжила користуватись житлом, належним її дочці, як член сім`ї останньої. Неможливість встановити місце проживання та перебування відповідача не є підставою для припинення у неї права власності на спірну квартиру та набуття такого права у на підставі ч. 3 ст. 344 ЦК України.

З оглядну на вищенаведене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 150 ЦК УРСР, ст.ст. 344, 317, 319, , ст.ст.12, 141, 247, 280, 263-265 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

У задоволенні позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги до Хмельницького апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Шевчук В. В.

Повний текст рішення складено 05.08.2020