Провадження № 2/761/2292/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2020 року Шевченківський районний суд м. Києва

у складі головуючого судді Мальцева Д.О.

при секретарі Чугаєва І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Першої Київської державної нотаріальної контори про зняття арешту зі спадкового майна,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Першої київської державної нотаріальної контори, з згідно з яким просила суд: звільнити з-під арешту квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , який зареєстровано реєстратором Першої київської державної нотаріальної контори 22.10.2004 року № 1402785 на підставі повідомлення Прокуратури Радянського району м. Києва за № С-23 від 25.12.1997 року шляхом вилучення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна реєстрового запису про обтяження.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер брат позивача - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після смерті якого залишилося спадкове майно, в тому числі квартира АДРЕСА_2 .

При цьому, оскільки 15.03.2019 року ОСОБА_3 відмовилася від прийняття спадщини за заповітом, ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем за законом.

Разом з тим, постановою державного нотаріуса Першої київської державної нотаріальної контори від 12.09.2019 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_2 після померлого ОСОБА_2 , оскільки на підставі повідомлення Прокуратури Радянського району м. Києва за № С-23 від 25.12.1997 року на вказане спадкове майно Першою київською державною нотаріальною конторою було накладено арешт.

Крім того, позивач вказує, що згідно відповіді Прокуратури м. Києва (Київська місцева прокуратура № 10) від 30.08.2019 року за № 35-89-19 Київська місцева прокуратура № 10 не наділена повноваженнями приймати рішення про зняття арешту зі спадкового майна, оскільки вказаний арешт було накладено в порядку ст. 34 Закону України «Про нотаріат», а в не в порядку, визначеному КПК України.

За вказаних обставин, а також посилаючись на неможливість оформлення своїх спадкових прав на майно, позивач звернувся до суду з цим позовом, який просив задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою від 23.09.2019 року було відкрито провадження в цивільній справі за вказаним позовом, розгляд якої вирішено проводити за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 19.11.2019 року закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду у судовому засіданні.

24.02.2020 року до суду від Першої київської нотаріальної контори надійшли копії матеріалів спадкової справи № 324/2019 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

Позивач у судове засіданні не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним належним чином. Разом з тим, 28.02.2020 року до суду надійшла заява представника позивача, в якій просив позов задовольнити, а розгляд справи проводити за його відсутністю.

Відповідач свого представника у судове засідання не направив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Разом з тим, в матеріалах справи міститься клопотання відповідача про розгляд справи за його відсутністю.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступних підстав.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер брат позивача - ОСОБА_2 , після смерті якого залишилося спадкове майно, а саме: квартира АДРЕСА_2 .

З матеріалів спадкової справи № 324/2019 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 вбачається,що оскільки 15.03.2019 року ОСОБА_3 відмовилася від прийняття спадщини за заповітом, ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем за законом.

Водночас, постановою державного нотаріуса Першої київської державної нотаріальної контори від 12.09.2019 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_2 після померлого ОСОБА_2 , оскільки на підставі повідомлення Прокуратури Радянського району м. Києва за № С-23 від 25.12.1997 року на вказане спадкове майно Першою київською державною нотаріальною конторою було накладено арешт.

Згідно з повідомленням Прокуратури Радянського району м. Києва старший помічник прокурора ОСОБА_4 зазначала, що за повідомленням ОСОБА_1 її брат - ОСОБА_2 хворіє психічним захворюванням, зловживає спритними напоями, його квартиру відвідують особи циганської національності, які намагаються заволодіти квартирою, яка належить йому на праві власності.

У зв`язку з цим, прокурор просив накласти заборону на відчуження квартири АДРЕСА_2 , як цього потребує ст. 34 Закону України «Про нотаріат».

При цьому, згідно з відповіддю Прокуратури м. Києва (Київська місцева прокуратура № 10) від 30.08.2019 року за № 35-89-19 Київська місцева прокуратура № 10 не наділена повноваженнями приймати рішення про зняття арешту зі спадкового майна, оскільки вказаний арешт було накладено в порядку ст. 34 Закону України «Про нотаріат», а в не в порядку, визначеному КПК України.

Так, статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Вендітеллі проти Італії» суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань.

Також, Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Тобто, наявність арешту на майно за відсутності правових підстав для цього порушує права позивача, внаслідок чого вона позбавлена можливості отримати правовстановлюючий документ на спадкове майно.

Водночас, як передбачено ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Положеннями ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Способами захисту свого цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого, припинення дії, яка порушує.

Відповідно до висновку Верховного Суду України від 15.03.2013 року у справі №6-26цс13, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту.

Крім того, як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своїй постанові «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Таким чином, аналізуючи вищенаведені положення законодавства та встановлені по справі обставини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, адже обтяження спадкового майна, необхідність у якому відпала, позбавляє позивача права отримати правовстановлюючий документ на спадкове майно.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263-266, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , і.п.н НОМЕР_1 ) до Першої Київської державної нотаріальної контори (м. Київ, проспект Перемоги, буд.11, ), про зняття арешту зі спадкового майна - задовольнити.

Скасувати арешт (вилучити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна) з квартири за адресою: АДРЕСА_4 , (право власності зареєстроване ОСОБА_2 ), який зареєстрований реєстратором Першої київської державної нотаріальної контори 22.10.2004р. № 1402785 на підставі повідомлення Прокуратури Радянського району м. Києва за 3 С-23 від 25.12.1997р.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст складено 10.03.2020р.

Суддя