Справа № 369/9447/20
Провадження №2-з/369/35/20
УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

03.08.2020 м. Київ

Суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області Дубас Т.В., розглянувши заяву представника заявника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову до пред`явлення позову, -

ВСТАНОВИВ:

31.07.2020 року до суду надійшла заява представника заявника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову до пред`явлення позову, шляхом вжиття заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на: домоволодіння (об`єкт житлової нерухомості) за адресою; АДРЕСА_1 , загальною площею 1051,1 (одна тисяча п`ятдесят одна ціла одна десята) кв.м, житловою площею 156,4 (сто п`ятдесят шість цілих чотири десятих) кв. м. (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 0); земельну ділянку, кадастровий номер :01:004:0114, площею 0,3096 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 0); земельну ділянку, кадастровий номер :01:004:0119, площею 0,1508 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 0); автомобіль марки MERCEDES-BENZ G63 AMG, рік випуску 2013 року виготовлення, кузов № НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , зареєстрований на ім`я ОСОБА_3 .

Заява була мотивована тим, що 25 грудня 2006 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено шлюб, який був зареєстрований Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Макіївського міського управління юстиції Донецької області, про що зроблено відповідний актовий запис № 1951.

У період перебування у шлюбі Позивача та Відповідача - ОСОБА_3 було придбано ряд майна.

Втім, подружнє життя у Позивача та Відповідача - не склалося, у зв`язку із чим 24.10.2019 року рішенням Печерського районного суду м. Києва у цивільній справі № 757/47597/19-ц розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

У березні 2020 року із офіційного веб-сайту «Судова влада України» та Єдиного державного реєстру судових рішень України було встановлено, що спільна сумісна власність подружжя у частині нерухомого майна вибула із власності Позивача та Відповідача - ОСОБА_3 внаслідок прийняття ухвали Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03.10.2017 року про затвердження мирової угоди у цивільній справі № 185/2501/17 за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики..

На підставі зазначеної Ухвали ОСОБА_4 зареєстровано право власності на Нерухоме майно.

Вищенаведене підтверджується Інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 218451267, № 218451550, 218452655 від 30.07.2020 року.

Не погоджуючись із наведеною вище Ухвалою, Позивач оскаржила її у апеляційному порядку.

16.06.2020 року Постановою Дніпровського апеляційного суду у цивільній справі № 185/2501/17 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03.10.2017 року про затвердження мирової угоди скасовано, в задоволенні клопотання ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про затвердження мирової угоди до відкриття виконавчого провадження відмовлено.

З огляду на зазначене, підстава вибуття Майна із спільної сумісної власності Позивача та Відповідача на користь Відповідача ОСОБА_4 скасована.

Таким чином, після розірвання шлюбу між Позивачем та Відповідачем - 1 не досягнуто домовленостей щодо поділу спільної сумісної власності подружжя.

Позивач вбачає підстави для вжиття заходів забезпечення позову у межах зазначеного вище спору до подання позовної заяви з огляду на те, що відповідачем ОСОБА_3 уже вжито ряд заходів щодо відчуження спільної сумісної власності подружжя на користь третіх осіб, зокрема, відчужено ряд рухомого і нерухомого майна; нерухоме майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, зареєстровано на третю особу, Відповідача ОСОБА_4 , правові підстави для чого відсутні у зв`язку із прийняттям Постанови Дніпровського апеляційного суду від 16.06.2020 року. Проте Відповідач - ОСОБА_4 ,, діючи недобросовісно, може здійснити відчуження цього майна; правовстановлюючі документи на рухоме майно перебувають у Відповідача ОСОБА_3 , що також створює ризик відчуження вказаного майна Відповідачем.

В свою чергу, про реальність загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду свідчить те, що Відповідачем ОСОБА_3 здійснено протиправне відчуження частини нерухомого та рухомого майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, без згоди Позивача, що впливає на обсяг спірного майна подружжя, яке підлягає поділу. Відповідно, зважаючи на те, що усе інше спірне майно зареєстроване на ім`я ОСОБА_3 , а також на ім`я третьої особи у якої безпідставно перебуває частина спільної сумісної власності подружжя, ризик щодо відчуження такого майна Відповідачами аналогічно існує, що в подальшому матиме наслідком неможливість або утруднення виконання рішення суду.

Вивчивши матеріали цивільної справи та заяву про забезпечення позову, враховуючи принципи здійснення цивільного судочинства, співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 150 Цивільного процесуального кодексу України позов забезпечується в тому числі накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами виник спір відносно поділу майна подружжя, що буде предметом майбутнього позову.

Виходячи з вказаних норм, підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вона звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до п. 6 вказаної Постанови, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Крім того, вирішуючи питання про забезпечення позову суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких може бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вживати негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми (ст. ст. 77-80 ЦПК України).

Відповідно до ч.1ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року № ETS N 005 та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У справі FOGARTY v. THE UNITED KINGDOM (заява 37112/97), рішення від 21/11/2001 (параграфи 33, 34, 35) Європейський Суд зазначив, що право на доступ до суду, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд виходить з того, що заявником не надано доказів, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, зазначених в ч. 2 ст. 149 ЦПК України.

Заходи забезпечення позову не повинні порушувати принципу змагальності та процесуального рівноправ`я сторін.

Таким чином, заява про забезпечення позову не може ґрунтуватися на припущеннях, а факт того, що невжиття заходів забезпечення позову у спосіб, визначений позивачем, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, постановленого за наслідками розгляду його позову, має бути доведеним належними, допустимими та достовірними доказами.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували висновки суду про те, що невжиття заходів забезпечення позову унеможливить або істотно ускладнить виконання рішення суду в подальшому, тобто висновки суду про доведеність даних обставин ґрунтуються на припущеннях, що не відповідає положенням ст. 81 ЦПК України.

З заяви вбачається, що позивач ОСОБА_3 має намір подати позов про поділ спільного майна подружжя.

Згідно з ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Суд звертає увагу на те, що при зверненні до суду із заявою про забезпечення позову, заявник повинен, по - перше, аргументовано обґрунтувати причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов та необхідність у цьому, по - друге, довести, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Таким чином, забезпечення позову - це заходи припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим, і повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову, які направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання рішення суду.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Заявник зазначає, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі подання ним позову.

В свою чергу, представник заявника не надав до суду жодних доказів того що майно на яке просить накласти представник заявника, а саме: домоволодіння (об`єкт житлової нерухомості) за адресою; АДРЕСА_1 , загальною площею 1051,1 (одна тисяча п`ятдесят одна ціла одна десята) кв.м, житловою площею 156,4 (сто п`ятдесят шість цілих чотири десятих) кв. м. (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 0); земельну ділянку, кадастровий номер :01:004:0114, площею 0,3096 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 0); земельна ділянку, кадастровий номер :01:004:0119, площею 0,1508 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 0) належить колишньому чоловіку позивача ОСОБА_3 отже, частина майна, на яке позивач просить суд накласти арешт належить не відповідачу, а іншій третій особі ОСОБА_4 , що підтверджується відповідно інформаційною довідкою з реєстру речових прав на нерухоме майно від 30.07.2020 року, а вимоги щодо визнання недійсним правочину за яким дане майно було відчужено відповідачем, або витребування майна на користь позивача позивачем не ставиться до відповідача ОСОБА_4 .. Таким чином, жодних правомірних перешкод для обмеження даного майна в цивільному обігу на час розгляду заяви про забезпечення позову не існує, а тому суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Що стосується рухомого майна а саме автомобіля MERCEDES-BENZ G63 AMG, рік випуску 2013 року виготовлення, кузов № НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 слід в цій частині теж відмовити, оскільки суду не подано доказів, що підтверджують право власності відповідача по справі на вказаний транспортний засіб на даний час, не надано вартості майна позбавляє суд можливості перевірити співмірність виду забезпечення позову позовним вимогам.

Так, закон встановлює, що невжиття заходів забезпечення позову не повинно мати наслідком заподіяння шкоди позивачу, а вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди відповідачу і заінтересованим особам. Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлених обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення.

Тобто, підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в кожному конкретному випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

За змістом ч.1ст.151ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити, зокрема: ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення .

Натомість, вказані вимоги позивачем не виконані, ціну позову про забезпечення якого просить заявник як і пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення у заяві, не зазначені.

Відмовляючи в задоволенні клопотання, суд також враховує, що сторони по справі, в тому числі і позивач, не позбавлений можливості протягом всього розгляду справи, за наявності до того підстав, повторно звернутися до суду з відповідним клопотання про забезпечення позову.

За таких обставин, аналізуючи вищевикладені обставини, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз`яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів представника позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; суд приходить до висновку, що заява представника заявника про забезпечення позову задоволенню не підлягає, оскільки на даний час судом не встановлено, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову, а також заявником належним чином не обґрунтовано свої вимоги щодо забезпечення позову та їх співмірності із заявленими позовними вимогами.

На підставі викладеного та керуючись вимогами ст. ст. 149-154, 157, 353 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову до пред`явлення позову - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали, до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Суддя: Т.В. Дубас