Справа № 645/797/20
Провадження № 2/645/904/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2020 р. м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Федорової О.В.

за участю секретаря судового засідання - Синьогуб А.Ю.,

учасники справи:

представник позивача - адвокат Петренко О.В.

відповідач - ОСОБА_1

представник відповідача - адвокат Корнієнко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справі за позовом:

ОСОБА_2

до ОСОБА_1

про стягнення аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання дитини, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_2 звернулась до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом, в якому, з урахуванням уточнень, прийнятих судом до розгляду, просила суд: стягнути зі ОСОБА_1 на свою користь аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 11 лютого 2020 року і до досягнення дитиною повноліття; стягнути зі ОСОБА_1 на свою користь додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в сумі 9830,00 грн. та покласти судові витрати на відповідача.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що має з відповідачем спільну малолітню дитину - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає з позивачкою та знаходиться на її утриманні, позивачка отримує мінімальну заробітну плату, дитина хвороблива, має особливості розвитку, здібності, що потребує додаткових витрат, які нею вже здійснені та здійснюватимуться у майбутньому. Відповідач у добровільному порядку аліменти на додаткові витрати не сплачує, у зв`язку з наведеним порушуються права дитини, що зумовило звернення позивача до суду.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12.02.2020 року провадження по справі відкрито та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04.03.2020 року прийнято до провадження заяву про зменшення позовних вимог від 28.02.2020 року.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Петренко О.В. підтримала позов в повному обсязі та просила суд його задовольнити.

Відповідач та його представник адвокат Корнієнко О.В. визнали позов частково, не заперечували проти стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини. Стосовно позовної вимоги про стягнення додаткових витрат на утримання дитини заперечували, посилаючись на те, що відповідач після розірвання шлюбу систематично надавав позивачці грошові кошти на утриманні дитини приблизно по 2000 грн готівкою щомісяця, проте через постійні суперечки з позивачкою, він надсилав грошові кошти на утримання сина на картковий рахунок позивача. Крім того, у лютому-березні 2019 року він перерахував на рахунок позивача грошові кошти на лікування сина в розмірі 10050,26 грн., а також сплачував за навчання дитини в музичній школі. У січні 2020 року черговий платіж на картковий рахунок позивача повернувся відповідачеві з поміткою: «Забраковано: Не знайдено картку із зазначеним номером», після чого відповідач стверджує, що він неодноразово звертався до позивачки з проханням надати йому реквізити її нової банківської картки, на які він мав би можливість перерахувати грошові кошти на утримання сина, однак остання цього рахунку так і надала. Щодо додаткових витрат відповідач наголосив, що позивачка зверталася до нього лише один раз у зв`язку із лікуванням зубів дитини, та він одразу перерахував на її картковий рахунок грошові кошти в сумі 10050,26 грн.. Про інші додаткові витрати йому нічого не відомо, оскільки позивачка більше жодного разу до нього не зверталася. Крім того, відповідач вважає, що в позовній заяві позивачка просить стягнути додаткові витрати на утримання сина, які нею фактично понесені не були, оскільки виходячи з відповідей на адвокатські запити, дитина почала відвідувати зайняття з робототехніки лише 16.02.2020 року, відвідувати басейн - з 25.02.2020 року, в той час, як позов надійшов до суду 11.02.2020 року. Також відповідач наголосив, що позивачка не узгоджувала з ним до яких саме занять та закладів віддавати сина, на власний розсуд обрала ці заклади самостійно.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані сторонами письмові заяви по суті справи, суд вважає необхідним зазначити наступне.

Сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18.12.2018 року у справі № 645/5970/18.

Від спільного подружнього життя сторони мають малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В свідоцтві про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виданому Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову Харківського міського управління юстиції серії НОМЕР_1 від 26.06.2009 року, батьками записані: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Дитина ОСОБА_3 мешкає разом з матір`ю ОСОБА_2 , що не заперечувалось відповідачем під час розгляду справи.

Позивач, посилаючись на те, що вона отримує мінімальну заробітну плату, якої не вистачає на утримання дитини, просила суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання спільної дитини у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно зі ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

В ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплено обов`язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При встановленні розміру аліментів, суд керується вимогами ст.182 СК України та роз`ясненнями, які містяться в п. 17 Постанови пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», та вирішуючи питання щодо розміру аліментів враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Пленум Верховного Суду України в п. 17 своєї Постанови від 15.05.2006 року №3 роз`яснив судам, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує, серед іншого, стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків. При цьому розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В той же час в ч. 5 ст. 183 СК України передбачено право того з батьків, разом з яким проживає дитина звернутися до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів.

Аналізуючи наведені вище норми законодавства, можна дійти висновку, що законодавцем з метою забезпечення потреб дитини та захисту її інтересів визначений мінімальний розмір аліментів в частці від доходу платника, на який позивач вправі заявити безспірну вимогу про їх стягнення.

Відповідач офіційно працює та має дохід, відомостей про наявність на утриманні відповідача непрацездатних членів сім`ї, а також доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення від обов`язку утримувати дитину останнім не надано.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частині від всього його доходу, є законним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Щодо позовних вимог про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з вимогами ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Пленум Верховного суду України у п. 18 Постанови № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягення аліментів», звернув увагу судів на те, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно, згідно ч. 2 ст. 185 СК України.

Верховний Суд у постанові від 22.05.2019 року по справі № 201/15248/16-ц (61-4862ск18) дійшов висновку про те, що положення статті 185 СК України стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку з розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, які негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).

Проте, наявність таких особливих обставин та додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення.

Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Тобто додаткові витрати, на відміну від аліментів, мають бути викликані саме особливими обставинами, зокрема, у зв`язку з хронічними або разовими проблемами зі здоров`ям дитини, або у разі обставин, які пов`язані з розвитком здібностей дитини.

Тому, заявляючи вимоги про одноразове стягнення додаткових витрат на дитину, необхідно надати докази усієї суми фактично понесених витрат, в той час, як заявляючи про періодичні або постійні витрати, позивач повинен довести їх необхідність.

З матеріалів справи вбачається, що дитина відвідує басейн згідно договору про надання спортивно-оздоровчих послуг від 20.02.2020 року, та позивачкою ОСОБА_2 було сплачено 2999,00 грн., а також за 6 занять персонального тренування 1440,00 грн., на підтвердження чого позивачкою надані чеки №№ 9511, 9512 від 25.02.2020 року.

Басейн дитина відвідує за рекомендацією лікаря за станом здоров`я, що підтверджується медичною довідкою від 25.02.2020 року, копія якої міститься в матеріалах справи.

Суд критично оцінює посилання сторони відповідача на те, що медичну довідку з рекомендацією лікаря відвідувати басейн видано на п`ять днів пізніше, ніж позивачкою укладено договір про надання спортивно-оздоровчих послуг, що вказує на безпідставність позовної вимоги про стягнення додаткових витрат в цій частині.

Незважаючи на те, що медичну довідку дійсно видано Комунальним некомерційним підприємством «Міська дитяча поліклініка № 15" Харківської міської ради 25.02.2020 року, наявність діагнозу - Плоско вальгусна деформація стоп сколіотична постава, встановленого дитині ОСОБА_3 , 2009 року народження, в ході судового розгляду справи стороною відповідача не спростовано, доказів того, що рекомендація лікаря - «відвідування басейну, включаючи фізичні навантаження, ортопедичні устілки» є недоцільною за наявності вказаного діагнозу, також не наведено.

Таким чином, позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача додаткових витрат, понесених позивачкою у зв`язку із відвідуванням дитиною басейну, згідно з договором про надання спортивно-оздоровчих послуг від 20.02.2020 року, 1/2 частина яких складає 2219,50 грн., є обґрунтованою, законною та підлягаючою задоволенню.

Стосовно решти позовних вимог про стягнення з відповідача додаткових витрат, а саме витрат на придбання шапочки та плавок-шорт, необхідних для відвідування басейну, та витрат на навчання та розвиток дитини, суд вважає необхідним зазначити наступне.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ч. 6 ст. 80 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Посилання позивача на те, що вона понесла додаткові витрати на навчання та розвиток сина, у тому числі: на консультації з англійської мови в сумі 7650,00 грн., 1/2 частина яких складає 3825,00 грн.; заняття з робототехніки в сумі 1700,00 грн., 1/2 частина яких складає 850,00 грн., заняття з робототехніки у період з 22.03.2020 року по 22.05.202 року в сумі 4200,00 грн., 1/2 частина яких складає 2100,00 грн., заняття з математики в клубі «Евріка» за лютий 2020 року в сумі 360,00 грн., 1/2 частина яких складає 180,00 грн., заняття з математики в клубі «Евріка» у період з березня по травень 2020 року в сумі 1080,00 грн., 1/2 частина яких складає 540,00 грн., а також на придбання шапочки та плавок-шорт для відвідування басейну в сумі 231,00 грн., 1/2 частина яких складає 115,50 грн. не можуть бути прийняті до уваги з наступних підстав.

Позивачем не доведено, що понесення цих витрат зумовлене наявністю схильності дитини та спрямовано на розвиток особливих здібностей дитини і досягнень у вказаних сферах, а саме, що дитина приймала участь в олімпіадах, конкурсах або змаганнях, тощо, та здобувала певні досягнення.

Посилання представника позивача в судовому засіданні на те, що дитина брала участь у олімпіадах з математики, за наслідками яких ОСОБА_3 отримав грамоти, оскільки вказані пояснення не підтверджені жодними належними доказами по справі та заперечуються відповідачем - батьком дитини.

Також, суд вважає, що понесення позивачем витрат на придбання шапочки та плавок-шорт для відвідування басейну не належить до додаткових витрат на утримання дитини в розумінні статті 185 СК України.

Таким чином, здійснені позивачем витрати не викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) і не є додатковими витратами на утримання дитини в розумінні статті 185 СК України.

Крім того, встановлено, що позивач не узгоджувала з відповідачем вказані витрати.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення додаткових витрат на утримання дитини: на консультації з англійської мови, заняття з робототехніки, заняття з математики в клубі «Евріка», а також на придбання шапочки та плавок-шорт для відвідування басейну в загальній сумі 7610,50 грн. у зв`язку з його безпідставністю та недоведеністю належними та допустимими доказами.

Питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Задовольняючи позовні вимоги, суд одночасно стягує з відповідача судовий збір в сумі 840,80 грн. на користь держави, оскільки позивач звільнений від сплати цих сум.

Щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеногоЗакону).

Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).

Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В обґрунтування розміру понесених ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу до матеріалів справи надано наступні документи:

1. Договір про надання правової допомоги, укладений 10.02.2020 року між адвокатом Петренко О.В. та ОСОБА_2 ;

2. Акт виконаних робіт від 06.07.2020 року на загальну суму 15000 грн., підписаний адвокатом Петренко О.В. та ОСОБА_2 ;

3. Квитанції до прибуткового касового ордеру від 10.02.2020 року на суму 4000 грн., від 14.04.2020 року на суму 7000 грн., від 06.07.2020 року на суму 4000 грн., згідно з якими адвокатом Петренко О.В. прийнято від ОСОБА_2 загальну суму грошових коштів за надання правової допомоги за договором від 10.02.2020 року в розмірі 15000грн..

Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Крім того, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

27.07.2020 року до суду надійшло клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на оплату правничої допомоги адвоката, в якому, зокрема, зазначено, що витрачений час на виготовлення документів, перелічених в Акті виконаних робіт від 06.07.2020 року, є необґрунтовано завищеним, що на думку відповідача, свідчить про штучне збільшення обсягу робіт (послуг) адвоката за рахунок збільшення часу на виконання робіт (надання послуг), а також сторона відповідача вважає, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували витрачений адвокатом Петренко О.М. час на вивчення юридичної практики правових позицій Верховного Суду, у зв`язку з чим вважає, що стягнення таких витрат є безпідставним. Також відповідач вважає, що заявлений до стягення розмір витрат на оплату послуг адвоката в сумі 15000 грн. не є співмірним зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (послуг).

Зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом Петренко О.В. час, суд дійшов висновку про те, що пред`явлений до стягнення відповідачем розмір витрат на правову допомогу є завищеним щодо іншої сторони спору.

При цьому, суд враховує, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Враховуючи складність справи та виконаної адвокатом роботи, з урахуванням того, що судом частково задоволені позовні вимоги позивача, з урахуванням принципів співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, а також з урахуванням поданого відповідачем заперечення щодо розміру заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу та його доводів щодо їх не співмірності, суд дійшов висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнення з відповідача на користь позивача 7 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-267 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дитини - задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 11.02.2020 року до досягнення дитиною повноліття.

Рішення в частині стягнення зі ОСОБА_1 аліментів в межах суми виплат за один місяць підлягає негайному виконанню.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в сумі 2219,50 грн..

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в сумі 7000,00 грн.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн..

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.п. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , серія та номер паспорта - НОМЕР_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , серія та номер паспорта - НОМЕР_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Повне рішення складено 30.07.2020 року.

Суддя О.В. Федорова