Справа № 2-9/11
Провадження № 4-с/444/3/2020
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2020 року Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Ясиновський Р. Б.

секретар судового засідання Реміцька І.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Жовква Львівської області скаргу ОСОБА_1 на постанову державного виконавця від 12.11.2019 р. про опис та арешт майна, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду в інтересах недієздатного ОСОБА_2 із скаргою, на постанову державного виконавця Жовківського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області від 12.11.2019 р. про опис та арешт майна та просить визнати незаконними дії та скасувати постанову державного виконавця Жовківського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Луцик М.М. від 12.11.2019 року «Про опис та арешт майна боржника» від 12.11.2019 р.

В обґрунтування поданої скарги покликається на те, що 12.11.2019 року державним виконавцем Луцик М.М. було винесено постанову про опис та арешт майна боржника, згідно якої було проведено опис будинковолодіння АДРЕСА_1 , та зазначене будинковолодіння передано на відповідальне зберігання стягувану ОСОБА_3 . Копію даної постанови отримав 20.11.2019 р.

Вважає дану постанову такою що суперечить чинному законодавству України, та такою що підлягає до скасування з наступних підстав, а саме зазначає, що опис будинковолодіння проходив у відсутності боржника, та без фактичного огляду. Державний виконавець не повідомляв боржника ОСОБА_2 про намір проведення огляду та опису його майна, через що останній був позбавлений можливості прийняти участь в даній виконавчій дії, заявляти заяви та клопотання. Опис проводився на підставі технічної документації, без безпосереднього огляду. Вважає, що дані обставини свідчать про можливі неточності при проведенні опису.

Зазначає, що на його думку, державний виконавець безпідставно передала на зберігання описане в постанові будинковолодіння на відповідальне зберігання стягувану - ОСОБА_3 , оскільки вартість арештованого та описаного будинку відповідно до висновку про вартість майна, який виготовлявся експертом ОСОБА_4 , в п`ять разів перевищує суму боргу яка підлягає стягненню.

А тому, він дізнавшись про явне заниження вартості об`єкту, замовив проведення оцінки арештованого майна у ПП «Експертний центр «Поділля». Експертним центром було визначено вартість будинковолодіння на 26 березня 2015 року в 8 млн. 46 тис. 526 грн.

На підставі цього, він 11.12.2015 р. звернувся в прокуратуру Львівської області з заявою про скоєний злочин ФОП ОСОБА_4 , однак рішення з цього приводу до цього часу не прийнято.

Він повідомляв посадових осіб державної виконавчої служби про вказану інформацію, однак останні жодним чином не реагували на вказану інформацію і державні виконавці продовжували вчиняти виконавчі дії.

У зв"язку із цим, він звернувся в прокуратуру про скоєні злочини посадовими особами виконавчої служби і відповідні відомості внесені в ЄДРДР та проводяться слідчі дії.

Також вказує, що ч. 2 ст. 58 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено право зберігача користуватись майном, переданим йому на зберігання. Вважає, що таким чином ОСОБА_3 набуває право користування будинковолодінням АДРЕСА_1 . Однак у вказаному будинку, який на праві приватної власності належить ОСОБА_2 , зареєстровані та проживають також інші особи, зокрема і неповнолітні члени сім"ї боржника.

А відповідно до Інструкції з організації примусового виконання рішень, розділ 4 п. 4.5.9. - у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке, або право користування яким мають діти, необхідні попередній дозвіл органів опіки і піклування, що надається відповідно до закону.

Також зазначає, що відповідно до Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», таким забезпечується захищеність прав інвалідів, які зареєстровані у вище вказаному будинку. Сам власник будинку - ОСОБА_2 1952 року народження є пенсіонер, інвалід Армії України 2 групи, недієздатний.

Вважає, що безпідставна передача на зберігання будинковолодіння, на яке накладено велику кількість арештів та заборон на зберігання сторонній особі, суперечить законному праву мешкаючих в ньому осіб на недоторканість житла, недоторканість особистого життя, окрім того в даному будинку зберігаються інші матеріальні цінності, які на відповідальне зберігання стягувачу не передавались, і цілісність яких опинилась під загрозою.

Вказує, що в порушення вимог п. 10 ч. 8 Інструкції з організації примусового виконання рішень, в постанові про опис та арешт майна відсутні паспортні дані особи якій передано на зберігання описане в постанові майно.

Крім цього, зазначає, що в Жовківському районному суді Львівської області з 2016 року розглядається цивільна справа №444/359/16-ц про поділ спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності 2/3 житлового будинку по АДРЕСА_1 . Львівський апеляційний суд наклав арешт та заборонив вчиняти будь-які дії по спірному будинку, а також Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ по справі № 1308/1048/2012 скасовані акти на земельні ділянки Цимбалюка по АДРЕСА_2 справа №6-19832св15. Ухвалою Жовківського районного суду Львівської області 02.06.2010 року задоволено заяву представника позивача ОСОБА_5 та накладено арешт на земельні ділянки і така залишена без змін апеляційним судом.

Вважає, що державний виконавець зловживаючи владою, не залучає до справи Дублянську міську раду як органу опіки над майном недієздатного ОСОБА_2 і захисту прав неповнолітніх дітей, відповідно до Конвенції з прав дитини.

Скаржник ОСОБА_1 в інтересах недієздатного ОСОБА_2 в судове засідання не прибув, однак звернувся до суду з клопотанням, просить розгляд скарги проводити у його відсутності, скаргу підтримує, просить таку задоволити.

Державний виконавець Жовківського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Луцик М.М. в судове засідання не прибула, подала свої заперечення на скаргу та звернулася з клопотання, просить розгляд скарги проводити у її відсутності та в задоволені скарги відмовити.

У своїх запереченнях зазначає, що діє виключно в межах своєї компетенції та керуючись Законом, а доводи скаржника вважає надуманими, такими, що вводять суд в оману, виходячи з наступного.

У неї на виконані перебуває виконавчий лист виданий на підставі рішення Жовківського районного суду від 03.12.2012 р. про стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_6 - 551 тис. 875 грн. та 3457,20 грн. судових витрат. 17.04.2019 р. державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 58925599. Поряд з цим державним виконавцем у відповідності до вимог ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження» винесено постанову про арешт майна боржника. Копії згаданих постанов разом із викликом державного виконавця скеровано сторонам виконавчого провадження рекомендованою кореспонденцією. За результатами вжитих державним виконавцем заходів будь-якого рухомого майна чи коштів, що належать боржнику не виявлено. Водночас встановлено, що боржнику на праві власності належить нерухоме майно, а саме житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 . 12.11.2019 р. державним виконавцем в порядку ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження» в присутності понятих, представника стятувача та стягувача складено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, якою описано вказаний вище будинок. Копію такої постанови 13.11.2019 р. скеровано на адресу боржника. Як вбачається із матеріалів виконавчого провадження у боржника відсутні кошти, рухоме майно чи інші цінності, на які можливо звернути стягнення в рахунок погашення боргу. А згідно Закону № 1404-VIII, у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем. Зазначає, що факт проведення огляду та опису майна за участю згаданого вище кола осіб та за адресою його знаходження підтверджується фотофіксацією, зробленою 12.11.2019 під час проведення виконавчих дій. Таким чином твердження скаржника про те, що зберігач описаного майна набуде право користування будинком, де зареєстровані неповнолітні особи є безпідставним, оскільки у зберігача відсутні ключі від брами, будинку та господарських будівель, а відтак він не має доступу, а відповідно, і можливості користуватись таким майном. Також необґрунтованими вважає доводи скаржника, щодо не повідомлення заявника про дату, час та місце опису майна, оскільки Законом України «Про виконавче провадження» не покладено на державного виконавця обов`язку повідомляти боржника про дату, час та місце опису майна, в той же час копію оскаржуваної постанови державний виконавець у відповідності до вимог ст. 28 вказаного Закону надіслав скаржнику. Також вважає, що відсутність паспортних даних зберігача в оскаржуваній постанові не може бути підставою скасування оскаржуваної постанови. Вказує, що також не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної постанови, посилання заявника на неможливість реалізації описаного майна у зв`язку з накладенням на нього обтяжень, оскільки оскаржуваною постановою на даний час лише проведено опис та арешт вказаного майна, а питання про його реалізацію не вирішувалось.

Представники стягувача ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в судовому засіданні заперечили проти доводів наведених у скарзі, ввають що у такій не наведено жодного факту порушення вимог чинного законодавства щодо здійснення виконання судового рішення, а тому просили повністю відмовити у задоволенні скарги.

Вивчивши матеріали скарги, заслухавши пояснення представників стягувача, суд приходить до висновку, що скарга на бездіяльність приватного виконавця не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 55, ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Статтею 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII, державний виконавець, серед іншого, зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії; здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Судом встановлено, що у провадженні державного виконавця Жовківського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Луцик М.М. перебуває виконавче провадження № 58925599 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 (правонаступник стягувача ОСОБА_6 ) боргу в сумі 555 332 грн. 20 коп. та 3457,20 грн. судових витрат.

Щодо вимог скаржника про визнання протиправними і скасування постанов про опис та арешт майна (коштів) боржника від 12.11.2019 року в межах ВП №58925599 то з матеріалів справи вбачається, що державним виконавцем здійснено перевірку майнового стану боржника в ході якої встановлено відсутність такого.

Згідно з ч. 5 ст. 48 Закону № 1404-УІІІ, у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувана, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Також, в ході перевірки майнового стану боржника було встановлено, що боржнику на праві власності належить нерухоме майно, а саме житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 .

12.11.2019 р. державним виконавцем в порядку ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження» в присутності понятих, представника стятувача та стягувача складено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, якою описано житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Таким чином, державним виконавцем на підставі ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження", постановою про арешт майна боржника від 12.11.2019 рр. було накладено арешт на усе виявлене майно боржника.

Відповідно до ч. 4 ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження" про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Щодо неповідомлення скаржника про день та місце вчинення виконавчих дій то слід зазначити, що 17.04.2019 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №58925599, де зазначено, що сторони виконавчого провадження мають право ознайомитись з матеріалами виконавчого провадження, внесеними до автоматизованої системи виконавчого провадження, із зазначенням ідентифікатора для доступу. Однак боржником проігноровано дану постанову. А отже боржник не виявив належної зацікавленості у проведенні виконавчих дій в межах виконавчого провадження №58925599. Крім цього, Законом України «Про виконавче провадження» не покладено на державного виконавця обов`язку повідомляти боржника про дату, час та місце опису майна, а копію оскаржуваної постанови державний виконавець у відповідності до вимог ст. 28 вказаного Закону надіслав скаржнику вчасно.

Також слід зазначити, що відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" боржника зобов"язано подати декларацію про майно та доходи протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження, а ч. І ст. 75 Закону передбачає відповідальність боржника за ненадання на вимогу виконавця декларації чи зазначення у декларації неправдивих відомостей або неповідомлення про зміну таких відомостей.

Постанова про відкриття виконавчого провадження отримана боржником однак обов`язок щодо подання декларації в 5 денний термін боржником також не виконано.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи не вбачає порушень зі сторони державного виконавця при вчиненні виконавчої дії, що полягала в описі майна норм Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень № 512/5 від 02.04.2012 р., оскільки відсутність боржника - компенсовано присутністю понятих (ст.22 Закону), час вчинення виконавчих дій не є обов`язковим реквізитом постанови (ст. 56 Закону, п.10 р. VIII Інструкції), в постанові детально описано житловий будинок із зазначенням усіх вимог визначених Законом та Інструкцією, постанова підписана усіма особами присутніми при описі та арешті (представник стягувача, стягувач, поняті, виконавець), а не зазначення в постанові паспортних даних особи якій передано на зберігання описане майно також не може бути підставою визнання такої постанови незаконною.

У відповідності до вимог абз. 4 ч. 5 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», копія постанови про опис та арешт майна (коштів) надіслана сторонам виконавчого провадження.

Щодо доводів скаржника про неможливість передачі майна на зберігання іншим особам, то на думку суду таке спростовується нормами ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження», майно, на яке накладено арешт, крім майна, зазначеного у ч. 8 ст. 56 цього Закону, передається на зберігання боржникові або іншим особам (далі - зберігач), що призначені виконавцем у постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника, під розписку.

Описане майно державним виконавцем передано на зберігання під розписку стягувачу - ОСОБА_3 , що не заборонено та дозволено Законом.

Крім цього слід зазначити, що усі документи виконавчого провадження скеровуються виконавцем на адресу боржника зазначену у виконавчому документі. Однак заяв чи інших повідомлень про зміну поштової адреси чи адреси проживання від боржника до державного виконавця не надходило. Адреса проживання боржника у виконавчому документі зазначена як АДРЕСА_3 .

Також, суд вважає, що не може бути належним доказом незаконності оспорюваної Постанови розбіжність, на думку скаржника, у вартості будинковолодіння, оскільки вказана Постанова не передбачає реалізацію майна, а відповідно до вимог ч. 6 ст. 57 Закону № 1404-VIII

арештоване майно підлягає повторній оцінці.

Щодо зазначення скаржником, що державним виконавцем вчинено виконавчу дію під час дії арештів, то суд вважає, що таке не може бути підставою для скасування оскаржуваної постанови, оскільки оскаржуваною постановою на даний час лише проведено опис та арешт вказаного майна, а питання про його реалізацію на даний час не вирішувалось.

Щодо звернень скаржника в правоохороні органи з приводу вчинення на його думку злочинів посадовими особами органів виконавчої служби, іншими посадовими особами, експертом ОСОБА_4 , а також звернень ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Жовківського РВДВС Західного МУ МЮ від 15.04.2020 р. та від 03.04.2020 р., то на думку суду такі відомості не мають жодного значення для даної справи, оскільки жодних результатів з вказаних приводів на даний час не прийнято, як про це і зазначає сам скаржник у своїй скарзі, жодні відомості з приводу вказаних звернень у суду відсутні, і такі на думку суду не можуть визнаватися доказами незаконності оскаржуваної Постанови.

Серед іншого також слід зазначити, що начальником Жовківського РВ ДВС ГТУЮ у Л/о за зверненням ОСОБА_1 який діє в інтересах ОСОБА_2 , 20.12.2019 р. проводилася перевірка виконавчого провадження в порядку ст. 74 ЗУ "Про виконавче провадження", щодо недотримання вимог ЗУ "Про виконавче провадження" та інструкції з організації примусового виконання рішень під час прийняття постанови про опис та арешт майна від 12.11.2019 р. і в ході перевірки дії державного виконавця Луцик М.М. при винисенні оскаржуваної постанови визнано правомірними та такими, що вчиненні у відповідності до вимог ЗУ "Про виконавче провадження" та інструкції з організації примусового виконання рішень та залишено чинною.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду ухвалою у справі № 636/620/18 від 13.12.2018 зробив висновок про те що дії боржника у виконавчому провадженні вимагають його добросовісної процесуальної поведінки, що полягає в тому щоб цікавитись у розумні строки перебігом виконавчого провадження та отримувати кореспонденцію, яка надходить на його адресу.

Враховуючи наведене вище, суд вважає, що боржник ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_1 , діє не добросовісно, оскільки фактично ухиляється від виконання рішення суду що набрало законної сили, а сама скарга подана з метою затягування виконання такого рішення.

Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, враховуючи, що виконавчі дії, вчинені державним виконавцем в ході примусового виконання рішення суду здійснені додержуючись чинного законодавства, суд приходить до висновку, що вимоги скарги не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, а тому не підлягають до задоволення.

Керуючись ст. ст. 23, 247, 258-259, 447-453 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

в задоволені скарги ОСОБА_1 про визнання незаконними дій та скасування постанови державного виконавця Жовківського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Луцик М.М. від 12.11.2019 р. "Про опис та арешт майна боржника" - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду через Жовківський районний суд Львівської області протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвала суду якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Ясиновський Р. Б.

Повний текст ухвали виготовлено 18.05.2020 р.