ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 травня 2020 року
м. Харків
Справа № 641/7614/19
Провадження № 22-ц/818/2399/20
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого Хорошевський О.М.
Суддів Бурлака І.В., Яцина В.Б.,
Учасники справи :
Позивач: Військова частина НОМЕР_1
Відповідач: ОСОБА_1
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29 січня 2020 року, ухвалене суддею Чайка І.В.,
за позовом Військова частина НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди,
в с т а н о в и в:
У вересні 2019 року Військова частина НОМЕР_1 звернулася до суду із позовом, після уточнення якого просило стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 4815,18 грн.
Позов мотивований тим, що відповідач проходив службу у Військовій частині НОМЕР_1 як війсковослужбовець за контрактом та під час перебування його у службовому відрядженні та виконання службово-бойового завдання в зоні проведення ООС 28.08.2015 року на Склозаводі в м. Попасне Луганської області відповідач втратив військове майно, а саме: автомат Калашникова АКС-74 № НОМЕР_2 в комплекті з 4 магазинами балансовою вартістю 537,00 грн., бронежилет « Панцир 3-95М» балансовою вартістю 1881, 00 грн., шолом « Каска 2М» балансовою вартістю 2157,00 грн., набої 5,45 мм в кількості 120 штук балансовою вартістю 21,60 грн.
За вказаним фактом було порушено кримінальне провадження та ухвалою Попаснянського районного суду Луганської області відповідача було звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, у зв`язку зі зміною обстановки.
Посилаючись на Постанову КМУ від 02.11.1995 року № 880 та Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовцями за шкоду заподіяну державі, позивач просив стягнути з відповідача завдану шкоду в десяти кратному розмірі, тобто в сумі 45 966 грн.00 коп.
Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29 січня 2020 року позовні вимоги Військової частини НОМЕР_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Військової частини НОМЕР_1 суму завданої матеріальної шкоди в розмірі 45 966 грн.00 коп.
Не погоджуючись частково з вказаним рішенням, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовлено.
Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, порушено норми матеріального і процесуального права.
Вказує, що судом першої інстанції не враховано, що про факт втрати військового майна позивачу стало відомо 28.08.2015, а 31.08.2015 року було закінчене службове рослідування на підставі якого було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000314, тому позивачем пропущено строк позовної давності.
Крім того, позивач не заявляв цивільного позову при розгляді кримінальної справи.
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що ОСОБА_1 проходив службу у Військовій частині НОМЕР_1 як війсковослужбовець за контрактом та під час перебування його у службовому відрядженні та виконання службово-бойового завдання в зоні проведення ООС.

28.08.2015 року на Склозаводі в м. Попасне Луганської області, останній втратив військове майно, а саме: автомат Калашникова АКС-74 № НОМЕР_2 в комплекті з 4 магазинами, бронежилет « Панцир 3-95М», шолом « Каска 2М» та набої 5,45 мм в кількості 120 штук.

На підставі вище зазначено факту було проведено службове розслідування (почате 31.08.2015 закінчене 15.09.2015 року), матеріали передані до військової прокуратури для прийняття правового рішення.
За вищевказаним фактом відносно ОСОБА_1 було порушено кримінальне провадження № 000314 за ч.2 ст. 413 КК України.

Ухвалою Попаснянського районного суду Луганської області від 21.11.2018 року ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 413 КК України на підставі ст. 48 КК України, у зв`язку із зміною обстановки та кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_1 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.413 КК України закрито. Під час розгляду справи, ОСОБА_1 свою провину у скоєному кримінальному правопорушенні визнав. ( а.с.4) Вказана ухвала набрала законної сили.

Відповідно до ст.ст. 1,2,3 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України. Військові частини використовують закріплене за ними військове майно лише за його цільовим та функціональним призначенням. Порушення вимог чинного законодавства України при використанні закріпленого за військовими частинами Збройних Сил України військового майна, що спричинило його втрату порушує економічні інтереси держави.

Підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами, визначає Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затверджене Постановою Верховної Ради України від23 червня 1995 року N 243/95-ВР із змінами і доповненнями, внесеними Законом України від 21 грудня 2000 року N 2171-III.

Відповідно до п.4 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого Постановою ВР України №243/95-ВР від 23.06.1995р., відшкодування шкоди військовослужбовцями провадиться незалежно від притягнення їх до дисциплінарної чи кримінальної відповідальності за дію, якою державі було заподіяно шкоду; у разі притягнення особи, яка заподіяла шкоду матеріальну шкоду державі, до кримінальної відповідальності командир ( начальник) військової частини зобов`язаний подати щодо неї цивільний позов до суду на суму невідшкодованої шкоди.

Пунктом 8 Положення передбачено, що залежно від того навмисно чи необережно заподіяно шкоди, а також з урахуванням суспільної небезпечності дії (бездіяльності) винної особи та обставин, за яких заподіяно шкоду і вартості майна до військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних застосовується повна або обмежена матеріальна відповідальність.

Згідно з п. 13 Положення військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі, у разі: умисного знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачання військового майна або вчинення інших умисних протиправних дій; приписки у нарядах та інших документах фактично не виконаних робіт, перекручування звітних даних і обману держави в інших формах; заподіяння шкоди особою, яка перебувала у нетверезому стані; дій (бездіяльності), що мають ознаки злочину; недостачі, а також знищення або псування військового майна, переданого їм під звіт для зберігання, перевезення, використання чи для іншої мети.

Визначення розміру шкоди та порядок її відшкодування передбачено розділом IV. зазначеного Положення, де, зокрема, передбачено, що за висновками ревізії (перевірки), інвентаризації, органу дізнання, попереднього слідства або суду командир (начальник) військової частини в п`ятиденний термін з дня одержання такого висновку видає наказ про стягнення з винної особи відповідної суми.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що під час виконання службових обов`язків ОСОБА_1 як матеріально відповідальна особа отримав майно яке перебуває на балансі військової частини, та внаслідок неналежного виконання обов`язків втратив його. Вина ОСОБА_1 підтверджується ухвалою суду. Крім цього, суд зазначив що не вбачає підстав для застосування до позовних вимог строку позовної давності, оскільки ухвалою Попаснянського районного суду Луганської області від 21.11.2018 року було встановлено вину відповідача щодо втрати військового майна, а отже відповідно до ст.ст.256, 257, 261, 267 ЦК України, перебіг позовної давності розпочався з 21.11.2018 року, тоді як позивач звернувся до суду з даним позовом 24.09.2019 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності.
Проте з такими висновками суду погодитися не можна.

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 просив застосувати до вимог Військової частини НОМЕР_1 позовну давність.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).
Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Відповідно до статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
За змістом загальних норм права заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції.
Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини 3, 4 статті 267 ЦК України).
Згідно вимог ст.251, 252 ЦПК України визначено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.
Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.
Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.
Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.
Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.
Факт втрати ОСОБА_1 отриманого спорядження встановлено висновком службового розслідування, затвердженого т.в.о к.м. 3017 від 15.09.2015. за правилами розгляду ІV Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 №243/95-ВР у командира військової частини виникло право у п`ятиденний строк з дня доведення цього висновку видати Наказ про стягнення з винної особи суми відшкодування. З дня затвердження висновку службового розслідування у позивача виникло право звернення до суду з вимогою про відшкодування заподіяної військовій частині шкоди.
Отже, право на звернення до суду у позивача виникло 28 серпня 2015 року з моменту встановлення факту втрати військового майна.
Військова частина НОМЕР_1 звернувся до суду з позовом лише у вересні 2019 року, тобто після сплину 4 років.
Строк звернення до суду позивач пов`язував з моменту набрання чинності ухвали Попаснянського районного суду Луганської області від 21.11.2018 року так лопотання про поновлення позовної давності позивачем не заявлялось.
Відмовляючи Військовій частині НОМЕР_1 у задоволенні позову, колегія суддів виходить з того, що позивачем пропущено загальний - трирічний строк позовної давності, встановлений ст.257 ЦК України, що є підставою для відмови в позові з цих підстав.
За таких обставин рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні в позові.
Згідно п.п. 1,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч. 1 п. 2, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 29 січня 2020 року - скасувати та ухвалити нове рішення.
Позов Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди - залишити без задоволення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повну постанову складено 07 травня 2020 року.
Головуючий - О.М.Хорошевський
Судді - І.В.Бурлака
В.Б.Яцина