ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/2783/19 Номер провадження 22-ц/814/1426/20Головуючий у 1-й інстанції Новак Ю. Д. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.,

за участю секретаря Ачкасової О.Н.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м.Полтави від 15 квітня 2020 року (час ухвалення судового рішення не зазначено; дата виготовлення повного тексту судового рішення - 24 квітня 2020 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Державного казначейства України в Полтавській області, Управління служби безпеки України в Полтавській області про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, після уточнення вимог остаточно просив ухвалити рішення, яким стягнути з Державного казначейства України на його користь 150 000 грн. як відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним арештом частини квартири АДРЕСА_1 , яка належить йому, учаснику бойових дій, шляхом списання коштів в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України.

В обґрунтування позовних вимог вказував, що він, його батько ОСОБА_2 та мати ОСОБА_3 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 . В 2018 році його батько звернувся до приватного нотаріуса з проханням оформити заповіт на частину належної йому квартири на користь позивача. Приватним нотаріусом батькові повідомлено, що квартира понад 19 років перебуває під арештом, накладеним Управлінням СБ України в Полтавській області.

Коли позивач дізнався про вказану обставину, суб`єктивно оцінюючи цей факт як відібрання правоохоронними органами його власності з метою її заволодіння працівниками УСБУ в Полтавській області, він втратив душевний спокій, втратив довіру родичів, друзів та знайомих.

Крім того, як вказує позивач, він страждав морально, не спав ночами, приймав заспокійливі ліки через те, що в той час, коли в 2014 році в боях він захищав державу, над ним жорстоко познущалися правоохоронці, фактично відібравши його частину квартири та позбавивши права розпоряджатися своєю власністю. ОСОБА_1 припускає, що якби з ним щось трапилось на війні, то квартиру привласнили б працівники УСБУ в Полтавській області, і ця обставина посилює його моральні страждання.

Позивач також вказує на те, що раніше працював в органах міліції і після повернення із закордонного відрядження у 2019 році мав намір працювати в поліції. Однак, після винесення постанови Полтавського апеляційного суду від 07.11.2019 по справі №553/998/19 за позовом свого батька до цих же відповідачів, вирішив відмовитись від свого наміру працювати в поліції, оскільки втратив довіру взагалі до правоохоронців.

Також, у позові зазначає, що через протиправні дії правоохоронців в сім`ї постійно виникають сварки та непорозуміння. Він не може пояснити своїй дружині чому його частину квартири було арештовано на довготривалий період. Вказані обставини перешкоджають йому жити повноцінним життям, реалізувати свої плани та можливості.

Рішенням Ленінського районного суду м.Полтави від 15 квітня 2020 року відмовлено за недоведеністю в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, постановити нове про задоволення позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначається, що рішення суду першої інстанції суперечить постанові Полтавського апеляційного суду від 07.11.2019 року, ухваленій у справі за позовом його батька з ідентичним обставинами.

З наведених підстав стверджується про необґрунтованість та упередженість висновків суду першої інстанції.

Правом подачі відзиву на апеляційну скаргу сторони не скористались.

Перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 13.08.1998 року квартира кв. АДРЕСА_1 , належить на праві спільної сумісної власності гр. ОСОБА_3 та членам її сім`ї: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 (справа №553/998/19 за позовом ОСОБА_2 до ГУ ДКУ в Полтавській області, УСБУ в Полтавській області про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, а.с.9).

Згідно з відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на квартиру кв. АДРЕСА_1 , було накладено арешт на підставі постанови б/н від 14.06.2001 р. УСБУ в Полтавській області. (справа № 553/998/19, за позовом ОСОБА_2 до ГУ ДКУ в Полтавській області, УСБУ в Полтавській області про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, а.с.26).

Арешт на спірну квартиру накладений під час розслідування кримінальної справи стосовно колишнього голови Полтавської обласної профспілки «Солідарність» ОСОБА_2 , батька позивача, по факту нецільового використання бюджетних коштів за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.80-3 КК України (в редакції 1960 р.). Дана кримінальна справа порушена 14 червня 2001 року т.в.о. начальника спецпідрозділу по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю УСБУ в Полтавській області. (справа № 553/998/19, за позовом ОСОБА_2 до ГУ ДКУ в Полтавській області, УСБУ в Полтавській області про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, а.с.21).

Постановою слідчого СВ УСБУ в Полтавській області від 14 серпня 2001 року кримінальну справу №141 стосовно ОСОБА_2 закрито за відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ст. 80-3 ч.2 КК України. При цьому питання про зняття накладеного під час розслідування арешту на належну позивачу квартиру не було вирішено, що встановлено постановою Полтавського апеляційного суду від 07.11.2019 року у справі №553/998/19 (справа №553/998/19, за позовом ОСОБА_2 до ГУ ДКУ в Полтавській області, УСБУ в Полтавській області про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, а.с.22-24).

Згідно листа УСБУ в Полтавській області № 66/6/В-569/12 В-573/12 від 05.10.2018 року за зверненням ОСОБА_3 вбачається, що Управлінням роз`яснено заявнику, що у зв`язку із закриттям кримінальної справи та з урахуванням вимог чинного законодавства, вирішення питання про зняття арешту з квартири можливе виключно в судовому порядку (справа №553/998/19, за позовом ОСОБА_2 до ГУ ДКУ в Полтавській області, УСБУ в Полтавській області про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, а.с.25).

Рішенням Київського районного суду м.Полтави від 29 липня 2019 року у справі № 553/998/19, скасовано арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , що накладений на підставі постанови б/н від 14.06.2001 року УСБУ в Полтавській області (справа № 553/998/19, за позовом ОСОБА_2 до ГУ ДКУ в Полтавській області, УСБУ в Полтавській області про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, а.с.81-82).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з недоведеності обставин, на які посилався позивач в обгрунтування заявлених вимог.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.

Як на правову підставу заявлених вимог ОСОБА_1 посилається на норми ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», проте норми цього Закону не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст.1174 ЦК України.

Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 не обґрунтовує свої вимоги тим, що його було незаконно засуджено, притягнуто до кримінальної відповідальності, застосовано запобіжний захід, затримано, накладено адміністративне стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

ОСОБА_1 стверджує і це не заперечується учасниками справи, підтверджено належними доказами, що моральна шкода завдана йому незаконним арештом на квартиру, який був накладений у межах розслідування кримінальної справи відносно його батька.

Отже, спірні відносини врегульовані нормами ст.23 і ст.1174 ЦК України.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

За загальним правилом кожна сторона повинна довести належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст.12, ч.1 ст.81, ст.77-80 ЦПК України).

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, у тому числі моральної, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою, вини. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Рішенням Київського районного суду м.Полтави від 29 липня 2019 року у справі № 553/998/19 встановлено, що слідчий УСБУ в Полтавській області, закриваючи кримінальну справу відносно ОСОБА_2 , батька позивача, всупереч вимогам Кримінального процесуального кодексу України не скасував раніше накладений арешт на квартиру співвласником якої є позивач.

Отже, факт протиправної винної бездіяльності відповідача встановлений судовим рішенням, яке набрало законної сили (ч.4 ст.82 ЦПК України).

По суті, обґрунтування моральної шкоди зводиться виключно до факту усвідомлення позивачем того, що його ще малолітнім було позбавлено права власності на квартиру, права розпоряджатися нею упродовж 18 років.

Оцінюючи наведені доводи, апеляційний суд виходить з того, що накладення арешту на квартиру не є позбавленням права власності у розумінні закону. Позивач не надав доказів про те, що за час дії арешту він намагався розпорядитися своєю часткою у праві власності на неї, навпаки він сам стверджує, що дізнався про існування арешту лише у 2018 році.

Жодних доказів про існування причинного зв`язку з між існуванням арешту на квартиру і настанням певних негативних наслідків для позивача у зв`язку з цим суду не надано.

Зважаючи на суб`єктний склад учасників цивільної справи № 553/998/19, встановлені в результаті її розгляду фактичні обставини, апеляційний суд не вважає за можливе надати аналогічну правову оцінку фактам, встановленим у цій справі (ч.7 ст.82 ЦПК України), зокрема з тих підстав, що позивач не був учасником кримінального провадження №141, а тому спірні правовідносини у цій справі мають інше правове регулювання.

З огляду на наведене апеляційний суд приходить до висновку, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанцій.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м.Полтави від 15 квітня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 20 травня 2020 року.

Головуючий суддя О.А.Лобов

Судді А.І.Дорош

В.М.Триголов