Номер провадження: 22-ц/813/6531/20
Номер справи місцевого суду: 2-4642/10
Головуючий у першій інстанції Нікітіна С.Й.
Доповідач Дрішлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті апеляційного провадження

14.04.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судді Дрішлюка А.І., дослідивши апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 березня 2010 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини,

ВСТАНОВИВ:

23 жовтня 2009 року ОСОБА_3 звернулась до Приморського районного суду м Одеси з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 , 1984 року народження, аліменти на утримання їх дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 8500 грн. щомісяця, починаючи від дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 та додаткову щорічну грошову суму у розмірі 8500 гривень (а.с 1-18).

16 березня 2010 року рішенням Приморського районного суду м. Одеси (головуючий суддя Нікітіна С.Й ОСОБА_5 ) стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Миколаїв, що мешкає в АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уроженка пос. Середнє, Усольського району, Іркутської області, що мешкає в АДРЕСА_2 аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженці м. Одеси у розмірі 8500 (вісім тисяч п`ятсот гривень) щомісячно та додаткової щорічної грошової суми у розмірі 8500 грн. (вісім тисяч п`ятсот гривень), з 23 жовтня 2009 року і до 02 квітня 2022 року. Стягнуто з ОСОБА_1 державне мито на користь держави у розмірі 51 (п`ятдесят одна) гривня (а.с 34-35).

03 квітня 2020 року засобами Укрпошти представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 направив апеляційну скаргу до Приморського районного суду м. Одеси на рішення від 16 березня 2010 року. Апелянт вважає рішення незаконним та необґрунтованим, винесеним з неповним з`ясуванням та недоведеністю обставин, що мають значення для справи, грубим порушенням норм процесуального права, а також з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. Апелянт вказує на те, що ОСОБА_3 жодним належним та допустимим доказом не довела те, що апелянт, станом на день розгляду справи в суді першої інстанції, мав заробіток у розмірі 3500-4500 доларів США, що еквівалентно 29750-38250 грн. Також не було доведено, що ОСОБА_1 працевлаштований у компанії або якось причетний до компанії «АВСmaritime». Апелянт пояснює, що з 2008 по 2010 року ОСОБА_1 був влаштований моряком на суднах іноземних судновласників, але його заробітна плата складала 1000 доларів США в місяць, що станом на час розгляду справи було еквівалентно 8000 гривень. Крім того, апелянт вказує на те, що суд першої інстанції, окрім стягнення аліментів на утримання ОСОБА_6 у розмірі 8500 грн. щомісячно, також присудив стягувати на користь позивачки додаткову щорічну грошову суму у розмірі 8500 грн. Апелянт пояснює, що позивачем у справі не доведено, що спільна донька ОСОБА_4 потребує додаткових витрат у зв`язку з однією чи декількома визначеними обставинами. Також в апеляційній скарзі, апелянт пояснює, що по день розірвання шлюбу донька мешкала з обома батьками, так і окремо з батьком і з матір`ю. Так, з квітня 2017 року по листопад 2017 року спільна донька ОСОБА_7 , мешкала виключно з апелянтом, та всі витрати на її утримання ніс виключно апелянт. Крім того, пояснює, що стягнення з нього аліментів дізнався лише після відкриття виконавчого провадження при моніторингу онлайн ресурсів Міністерства юстиції України. Виконавче провадження відносно апелянта було відкрито 21 серпня 2019 року, тобто через 10 років після ухвалення судом оскаржуваного рішення. Виконавче провадження було відкрито не за місцем проживання боржника в Очаківському районі, а у Другому Приморському відділі ДВС. Апелянт просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 березня 2010 року, постановити нове, яким позов ОСОБА_3 задовольнити частково, стягувати з ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки, ОСОБА_4 у розмірі 1000 гривень щомісячно, починаючи з 23 жовтня 2009 року до 02 квітня 2022 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуване рішення було прийнято 16 березня 2010 року. Апеляційну скаргу направлено засобами Укрпошти до Одеського апеляційного суду 03 березня 2020 року. Апелянт зазначає, що йому не було відомо про вказане рішення, а дізнався про його існування лише після відкриття виконавчого провадження при моніторингу онлайн ресурсів Міністерства юстиції України, а саме Автоматизованої системи виконавчого провадження та Єдиного реєстру боржників.

Відповідно до розписки, наявної в матеріалах справи, апелянт отримав копію оскаржуваного рішення 27 лютого 2020 року, апеляційну скаргу направлено засобами Укрпошти до Приморського районного суду м. Одеси 03 квітня 2020 року, отже з пропуском строку на апеляційне оскарження.

Відповідно до ч.2. ст. 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до довіреності, наявної в матеріалах справи, представництво інтересів ОСОБА_1 здійснював за довіреністю ОСОБА_8 (а.с 31). Крім того, від представника надходила заява, в якій ОСОБА_1 погодився з позовом (а.с 29). Відповідно до журналу судового засідання, представник ОСОБА_1 ОСОБА_8 приймала участь в ньому, під час якого було проголошено оскаржуване рішення (а.с 32-33).

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника, та до ч.1 ст. 64 ЦПК України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки.

Отже, вищенаведене свідчить про те, що апелянт-відповідач знав про існування цивільної справи, що йому було відомо про розгляд справи, та відповідно він був повідомлений належним чином про судове засідання на 16 березня 2010 року, в якому було ухвалено рішення по суті спору.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006р. суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У своєму рішенні у справі «Пономарьов проти України» Суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду з прав людини вбачається, що питання про порушення статті 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

Одним з основоположних аспектів верховенства права в розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод є принцип правової визначеності (певності), який вимагає, серед іншого, щоб остаточне вирішення судом спору не ставилося під сумнів (принцип правової визначеності як складова справедливого судового розгляду).

У зв`язку з чим перегляд процесуального рішення суду, ухваленого 16 березня 2010 року, тобто рік тому, є порушенням принципу правової визначеності в розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод.

Відповідач був повідомлений про розгляд справи 16 березня 2010 року, звернувся про видачу копію рішення суду лише 27 лютого 2020 року, апеляційну скаргу подано 03 квітня 2020 року, що більш ніж через десять років після винесеного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 березня 2020 року. Таким чином суд приходить до висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Керуючись ст. 358 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкриті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 березня 2010 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини.

Ухвала набуває законної сили з моменту її оголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк