Кегичівський районний суд Харківської області
Справа № 624/102/20
№ провадження 2/624/96/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
смт. Кегичівка 04 серпня 2020 року
Кегичівський районний суд Харківської області, у складі:
головуючого судді - Куст Н.М.,
за участю секретаря судового засідання - Проскурні Л.М.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу №624/102/20,
ім`я (найменування) сторін:
позивач: орган опіки та піклування Кегичівської селищної ради Харківської області,
відповідач: ОСОБА_1 ,
відповідач: ОСОБА_2 ,
третя особа: орган опіки та піклування Кегичівської РДА Харківської області,
третя особа: ОСОБА_3 ,
вимоги позивача: про позбавлення батьківських прав.
Позиція сторони позивача.
03 лютого 2020 року орган опіки та піклування Кегичівської селищної ради Харківської області в особі т.в.о. селищного голови Лагоржевської Н.А. звернувся до суду з позовом, в якому просить позбавити батьківських прав ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , у відношенні сина ОСОБА_7 та доньки ОСОБА_4 .
В обґрунтування заяви зазначає, що 06 вересня 2019 року орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Кегичівської селищної ради Кегичівського району Харківської області розглянув питання про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відносно їх малолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та малолітньої доньки, дитини-інваліда ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Встановлено, що мати самоусунулась від виховання дітей. Сім`я перебуває на обліку, як сім`я, яка опинилася в складних життєвих обставинах з 12 травня 2019 року. З квітня 2019 року вихованням дітей не займається взагалі, постійного місця проживання не має, за адресою реєстрації не проживає.
Має малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та малолітню доньку, дитину-інваліда ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які на сьогодні проживають зі своєю бабусею ОСОБА_3 .
Діти повністю перебувають на утриманні бабусі. Вона дбає про їх виховання, створює їм належні умови для проживання, купує одяг, взуття та інші речі, необхідні для нормального розвитку дітей, забезпечує харчування. Займалася питанням підготовки до школи.
Неодноразово поведінка ОСОБА_1 розглядалася на засіданнях органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Новопарафіївської сільської ради Кенгичівського району Харківської області.
ОСОБА_1 ухиляється від виконання своїх обов`язків, що виражається у тому, що вона не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, а саме: не забезпечує необхідним харчуванням, лікування дітей, не спілкується з дітьми, що порушує нормальне самоусвідомлення дитини, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, не створює умов для отримання ними освіти.
Встановлено, що батько ОСОБА_2 з листопада 2015 року за адресою реєстрації не проживає. Має малолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та малолітню доньку, дитину-інваліда ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Вихованням дітей не займається взагалі, не цікавиться їхнім життям, не спілкується з дітьми, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу. Свідомо нехтує своїми обов`язками щодо виховання своїх дітей.
Орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Кегичівської селищної ради Кегичівського району Харківської області, виходячи із інтересів дітей вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відносно їх малолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та малолітньої доньки, дитини-інваліда ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Процесуальні питання пов`язанні з розглядом справи.
03 лютого 2020 року позивач, в особі представника звернулась до Кегичівського районного суду Харківської області з позовом.
На виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України 03 лютого 2020 року судом направлено звернення до відповідного органу реєстрації щодо місця перебування та місця проживання відповідачів.
Ухвалою суду від 05 лютого 2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження з викликом сторін та призначено підготовче засідання 02 березня 2020 року.
Ухвалою суду від 02 березня 2020 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті.
Учасники справи у судове засідання не з`явились, належно повідомлені про його місце, дату і час, натомість надали заяви з проханням розглядати справу у їх відсутність, окрім того:
представник позивача - про підтримання позову, проти винесення заочного рішення не заперечує;
відповідач ОСОБА_2 - про визнання позову, проте причини неявки не повідомив;
треті особи - заперечень проти позову не мають, проти винесення заочного рішення не заперечують.
Відповідач ОСОБА_1 згідно рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення, виклики у судові засідання жодного разу не отримала. Відповідно до поштової відмітки відправлення повернуті без вручення, з відмітками «адресат відсутній за вказаною адресою». Виклики були направлені за зареєстрованою адресою місця проживання відповідача. Іншої адреси суду не повідомлено.
Про причини неявки відповідач не повідомила, заяв від неї, а також відзиву не надійшло.
Відповідно до п.2 ч.7, п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Згідно з ч.1 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Ухвалою суду від 04 серпня 2020 року постановлено ухвалити заочне рішення.
Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
За змістом ч.1 ст.206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.
Як передбачено 4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Фіксація судового розгляду справи технічними засобами не проводилась, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
5. Фактичні обставини встановлені судом.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є батьками малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , виданого 15 серпня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Кегичівського районного управління юстиції Харківської області (а.с.7) та малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 , виданого 05 березня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Кегичівського районного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 19 (а.с.6).
ОСОБА_4 є дитиною-інвалідом, що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_3 від 16 березня 2010 року (а.с.8).
Відповідно до висновку органу опіки та піклування Кегичівської РДА від 20 січня 2020 року №01-49/215 ОСОБА_1 розлучена, не працює, зловживає спиртними напоями, ухиляється від виконання батьківських обов`язків, участі в утриманні дітей не приймає, на даний час перебуває в розшуку. З квітня 2019 року вдома не з`являлася. За дітьми здійснює догляд їхня бабуся ОСОБА_3 , ОСОБА_2 з 2016 року на території Кегичівської селищної ради не проживає, участі у вихованні та утриманні дітей не приймає.
Батьки не піклуються про фізичний та духовний розвиток дітей, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не виявляють інтересу до їх внутрішнього світу.
Сім`я ОСОБА_2 перебуває на обліку Кегичівського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, як сім`я, яка опинилася в складних життєвих обставинах з 31 травня 2019 року (а.с.16-17).
Відповідно до витягу з протоколу №12 засідання комісії з питань захисту прав дитини при районній державній адміністрації від 31 травня 2019 року поставлено на облік сім`ю ОСОБА_1 , як таку, яка опинилася в складних життєвих обставинах та внесено до єдиного банку даних сімей, які опинились в складних життєвих обставинах Кегичівського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді (а.с.19).
Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї від 23 квітня 2019 року сім`я ОСОБА_2 проживає у власному будинку вітчима загальною площею 52 м.кв. та матері на чотири кімнати з пічними опаленням. Водопроводом будинок не оснащений, але є в дворі колодязь. В будинку чисто, охайно. У хлопчика є окрема кімната, де є все необхідне для нормального проживання: ліжко, постільна білизна, стіл, стільці, шафа, сезонний одяг, шкільні приладдя. Стосунки між членами домогосподарства добрі, дружні. Родина повністю забезпечена продуктами харчування, як домашнього виробництва, так і магазинними продуктами, так як утримує особисте підсобне господарство: корову, теля, птицю.
Під час обстеження ОСОБА_1 не було дома. Зі слів ОСОБА_3 дочка неодноразово залишала своїх дітей на декілька тижнів і їхала в невідомому напрямку задовольняти свої потреби. Зв`язку з нею не має, оскільки вона ігнорує дзвінки від матері. На даний момент її місцезнаходження не відомо. І сама долею дітей не цікавиться. Малеча залишалася з бабусею, яка здійснює догляд за ними (а.с.28).
Відповідно до акту обстеження житлово-побудових умов проживання сім`ї від 10 травня 2019 року ОСОБА_1 вдома так і не з`являлася. Зв`язку з нею не має. На даний момент її місцезнаходження не відомо. Долею дітей не цікавиться (а.с.29).
Відповідно до постанови про прийняття виконавчого провадження від 04 вересня 2018 року з ОСОБА_2 стягуються аліменти в розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь ОСОБА_1 (а.с.32).
Відповідно до довідки від 11 грудня 2019 року ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживала за адресою: с. Нова Парафіївка Кегичівського району Харківської області, на даний час за вказаними адресами не проживає (а.с.33).
6. Правові норми законодавства застосовані судом.
Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами:
1) письмовими, речовими і електронними доказами;
2) висновками експертів;
3) показаннями свідків.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.
З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Згідно зі статями 18, 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, чинної для України з 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини.
У частині першій статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Статтею 27 Конвенції, передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Держави-учасниці відповідно до національних умов і в межах своїх можливостей вживають необхідних заходів щодо надання допомоги батькам та іншим особам, які виховують дітей, у здійсненні цього права і у випадку необхідності надають матеріальну допомогу і підтримують програми, особливо щодо забезпечення дитини харчуванням, одягом і житлом.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно зі статтею 5 Сімейного кодексу України (далі - СК України) держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально й морально заохочує, підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини.
Статтею 7 СК України передбачено, що жінка та чоловік мають рівні права та обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.
Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.
Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини (частина перша статті 151 СК України).
Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь в її вихованні та має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. (стаття 153, частини перша-третя статті 157 СК України).
Відповідно до частин першої, другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Аналогічні положення щодо виховання дітей та спілкування з їх батьками містяться у розділах 8, 11, 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства».
Згідно ст.157 СК України той з батьків, що проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.
Згідно з ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:
1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;
2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини;
3) жорстоко поводяться з дитиною;
4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;
5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;
6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Відповідно до керівних роз`яснень, які містяться у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати може бути позбавлена судом батьківських прав, якщо вона ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені умови, як кожну окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, тобто свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Цей захід впливу є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України), тому він підлягає застосуванню лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.
Згідно п. 16 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Стаття 171 СК України закріплює, що дитина має право бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.
8. Висновки та мотиви прийнятого рішення.
Суд зазначає, що батьківські права засновані на спорідненості батьків з дитиною, тому виникнення між дитиною і батьками конфлікту чи погіршення їх особистих стосунків, що може мати тимчасовий характер, не є підставою для позбавлення цих прав.
При вирішенні судом питання позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення матері (батька) до дитини, бажання спілкуватися і приймати участь у її вихованні.
Та обставина, що на час розгляду справи матеріальним забезпеченням дітей, їх вихованням і розвитком мати не займається, свідчить про те, що мати дітей не бажає приймати участь у їх утриманні і вихованні, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками.
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 СК України. Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він/вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.
Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Сімейним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьків батьківських прав щодо дітей.
Отже, ухилення від виконання своїх обов`язків ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з виховання малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , не виявлення щодо них батьківського піклування, які не цікавляться дітьми, їх розвитком, матеріальним забезпеченням, станом здоров`я дітей, не приймають жодної участі у їх житті, а тому встановлені фактичні обставини узгоджуються з приписами ч. 1 ст. 164 СК України, та є підставою для позбавлення батьківських прав відповідачів з врахуванням наявності їх винної поведінки та свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками.
Статтею 18 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст.180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
9. Судові витрати.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2102,00 грн. які підлягають стягненню на користь позивача з відповідачів солідарно.
Відповідно до ст. 259 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення суду приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.
Керуючись вимогами ст.ст. 10, 76, 141, 259, 260, 263-265, ЦПК України, суд -
Позовні вимоги органу опіки та піклування Кегичівської селищної ради Харківської області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: орган опіки та піклування Кегичівської районної державної адміністрації Харківської області, ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав задовольнити повністю.
Позбавити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 батьківських прав по відношенню до малолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 батьківських прав по відношенню до малолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Стягнути з ОСОБА_1 на користь органу опіки та піклування Кегичівської селищної ради Харківської області витрати по сплаті судового збору в розмірі 1051 (одна тисяча п`ятдесят одна) грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь органу опіки та піклування Кегичівської селищної ради Харківської області витрати по сплаті судового збору в розмірі 1051 (одна тисяча п`ятдесят одна) грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Відповідно до п.п.15.5 п.15 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи Харківському апеляційному суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Кегичівський районний суд Харківської області, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.
Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.
Повне найменування (ім`я) сторін:
відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка смт Кегичівка Кегичівського району Харківської області, паспорт серії НОМЕР_4 , ІПН НОМЕР_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .
Суддя Н.М. Куст