Ухвала

19 травня 2020 року

м. Київ

справа № 643/1343/17

провадження № 61-46285св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Сільмашпром»,

третя особа - ОСОБА_2 ,

розглянувши в попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 23 квітня 2018 року у складі судді Єрмак Н. В. та постанову Апеляційного суду Харківської області від 17 вересня 2018 року в складі колегії суддів Кіся П. В., Овсяннікової А. І., Хорошевського О. М.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільмашпром» (далі - ТОВ «Сільмашпром»), третя особа: ОСОБА_2 про стягнення заробітної плати та середнього заробітку.

В обгрунтування позову посилався на те, що у лютому 2010 року він був прийнятий на роботу до ПП «Юридична компанія Восток», правонаступником якого є ТОВ «Сільмашпром», на посаду юрисконсульта. Позивач зазначав, що з лютого по березень 2010 року заробітну плату за час роботи не отримував, а в квітні 2010 року - подав заяву про звільнення. На день звільнення відповідач розрахунку по виплаті заробітної плати з ним не провів, копії наказу та трудової книжки не видав. У зв`язку із цим, 02 грудня 2016 року він направив вимогу до ТОВ «Сільмашпром» про здійснення повного розрахунку, сплати середньомісячного заробітку, видачу трудової книжки, однак на час звернення з позовом до суду його вимога відповідачем не виконана.

Посилаючись на викладені обставини та уточнивши позов, просив суд стягнути з відповідача на свою користь розмір заборгованості по заробітній платі за лютий - березень 2010 року у розмірі 1819,82 грн, сумарний середньомісячний заробіток за несвоєчасну виплату заробітної плати та видачу трудової книжки в розмірі 82 637,76 грн та компенсацію за затримку виплати заробітної плати за період з квітня 2010 року по лютий 2018 року в розмірі 2 839,90 грн.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 23 квітня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Сільмашпром» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 278,83 грн та середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 150,00 грн, а всього - 428,83 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 17 вересня 2018 року рішення Московського районного суду м. Харкова від 23 квітня 2018 року залишено без змін.

У жовтні 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 23 квітня 2018 року та постанову Апеляційного суду Харківської області від 17 вересня 2018 року.

Ухвалою Верховного Суду від 10 червня 2019 року відкрито касаційне провадження у даній справі, витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

16 квітня 2020 року справа передана на розгляд колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Під час підготовки справи до касаційного розгляду з`ясовано, що касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними є справи, в яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову в даній справі становить 87 297,48 грн, що станом на 01 січня 2018 року не перевищувало ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1762 грн х 100 = 176 200 грн).

Отже, зазначена справа є малозначною в силу закону.

Верховним Судом не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Разом із тим, суд вважає, що наведені заявником обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 15 травня 2019року у справі № 761/10509/17 (провадження № 14-53цс19) сформульовано правову позицію, згідно з якою, якщо касаційна скарга прийнята до провадження суду касаційної інстанції помилково, тому у зв`язку з цим касаційне провадження у справі належить закрити. Наведена правова позиція підлягає застосуванню судом до процесуальних правовідносин, що виникли під час розгляду цієї касаційної скарги.

З урахуванням наведеного, відкрите касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на судові рішення в малозначній справі, які не підлягають касаційному оскарженню, необхідно закрити.

Керуючись пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 23 квітня 2018 року та постанову Апеляційного суду Харківської області від 17 вересня 2018 року закрити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Коротенко

С. Ю. Бурлаков

А. Ю. Зайцев