Ухвала

29 липня 2020 року

м. Київ

справа № 489/3319/19

провадження № 61-10436ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Штелик С. П., (суддя-доповідач), Калараша А. А., Сімоненко В. М., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЮНІВЕС» на постанову Миколаївського апеляційного суду від 26 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЮНІВЕС», ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ПрАТ «СК «ЮНІВЕС», ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, в якому просив стягнути з ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» 42 941,20 грн страхового відшкодування та з ОСОБА_2 2 000,00 грн франшизи.

Позов мотивовано тим, що 28 жовтня 2018 року близько 20 год. 20 хв., ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Mazda 6», номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по проспекту Богоявленському, в районі будинку № 248 у м. Миколаєві, не врахував дорожньої обстановки, проявив неуважність та під час здійснення розвору не впевнився у його безпечності, в результаті чого допустив зіткнення з транспортним засобом «Lexus15300», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням позивача ОСОБА_1 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 03 грудня 2018 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована в ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» на підставі полісу № АМ/16690036. Відповідно до висновку експертного дослідження транспортного засобу № 19-259 від 04 квітня 2019 року, наданого Миколаївським відділенням Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, сума матеріальних збитків заданих потерпілому ОСОБА_1 , як власнику автомобіля «Lexus15300», номерний знак НОМЕР_2 , складає 44 941,20 грн.

Посилаючись на викладене та відмову відповідачів відшкодувати спричиненні матеріальні збитки, ОСОБА_1 просив суд стягнути в рахунок відшкодування завданої йому матеріальної шкоди з ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» 42 941,20 грн та з ОСОБА_2 на його користь 2 000 грн (франшизи), а також судові витрати.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 квітня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою 2 000,00 грн, а також 34,20 грн судового збору та 267,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

У частині позовних вимог до ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» відмовлено.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 26 червня 2020 року рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 квітня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та судових витрат скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволено. Стягнуто з ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 42 941,20 грн.

Стягнуто з ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1 502,60 грн, витрати, пов`язані з проведенням дослідження, у розмірі 1 887,60 грн, витрати понесені на правничу допомогу у розмірі 5 733 грн та судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 261,20 грн. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі, поданій у липні 2020 року до Верховного Суду, ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на наступне.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пунктів 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову є відшкодування шкоди у розмірі 44 941,20 грн, що станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102 грн х 100 = 210 200 грн).

Отже, зазначена справа є малозначною відповідно до вищенаведених приписів ЦПК України.

Касаційна скарга містить посилання на випадки, передбачені підпунктами а), в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав вважати, що наведені заявником підстави є такими, що становлять виняткове значення для учасника справи та, що розгляд цієї справи судом касаційної інстанції потрібен для формування єдиної правозастосовчої практики.

При цьому Верховним Судом також перевірено, чи мають місце обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, та зазначених обставин не встановлено.

Отже, у Верховного Суду відсутні підстави для відкриття касаційного провадження. Інших підстав, які б спростовували віднесення цієї справи

до категорії малозначних, касаційна скарги не містить і суд касаційної інстанції їх не встановив.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка

є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).

При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до верховного суду є правомірною та обґрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36).

З урахуванням наведеного, оскільки АТ КБ «ПриватБанк» подало касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЮНІВЕС» на постанову Миколаївського апеляційного суду від 26 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЮНІВЕС», ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: С. П. Штелик

А. А. Калараш

В. М. Сімоненко