ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2020 року Дніпровський Апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Каратаєвої Л.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про припинення права користування житлом, виселення

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 квітня 2020 року, -

В С Т А Н О В И В:

У листопада 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про припинення права користування житлом, виселення.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він є власником житлового будинку і земельної ділянки під будинком, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтв про право на спадщину за заповітом. Будинок і земельну ділянку успадкував від своєї сестри ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На даний час у будинку проживає колишній чоловік сестри - ОСОБА_2 , який був вселений в будинок як член сім`ї у 1986 році, оскільки перебував у шлюбі із сестрою ОСОБА_3 .

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26.11.2015р. шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано.

Після смерті сестри відповідач втратив право користування будинком, однак вважає його своїм, продовжує проживати в ньому, відмовляється в добровільному порядку виселятися, чим порушує право позивача як власника вільно володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю. Відповідач створює перешкоди у користуванні будинком, змінив замки вхідних дверей, не надає ключі, перешкоджає у доступі до будинку, погрожує спалити будинок. Крім того, не сплачує за житлово-комунальні послуги, а всі витрати по оплаті житлово-комунальних послуг несе позивач.

З урахуванням наведеного, посилаючись на норми ст.ст. 316, 391, 406 ЦК України, просив припинити право користування ОСОБА_2 житловим будинком, виселити відповідача з будинку (а.с.2-5).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 квітня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права користування житлом, виселення відмовлено (а.с. 93-95).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на необгрунтованість, незаконність рішення суду та порушення судом 1 інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити (а.с. 100-103).

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду скасувати, виходячи з наступних підстав.

Судом 1 інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07.10.2019р., посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО Нощенко Н.М., зареєстрованого в реєстрі за №2623 (а.с. 6).

Позивач також є власником земельної ділянки під цим будинком площею 0,0649 га, кадастровий номер :03:084:0054 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 07.10.2019р., посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО Нощенко Н.М., зареєстрованого в реєстрі за №2625 (а.с. 9).

Як видно зі свідоцтв про право на спадщину, вказаний будинок і земельну ділянку під ним позивач успадкував після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка володіла за життя 1/2 частиною будинку, а в цілому успадкувала будинок і земельну ділянку від ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Як видно із довідки про склад сім`ї № 9846 від 15.10.2019р. власником будинку значиться позивач ОСОБА_1 . Відповідач ОСОБА_2 був зареєстрований у будинку 20.06.1986р., а знятий з реєстрації 11.10.2019р. (а.с. 12).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26.11.2015р. по справі № 201/11383/15-ц, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище ОСОБА_5 ) розірвано. Зі змісту рішення (за даними з Єдиного державного реєстру судових рішень) видно, що сторони ОСОБА_3 і ОСОБА_2 знаходилися в шлюбі з 14.08.1976р.

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с 10).

Судом 1 інстанції також встановлено, що відповідач був вселений до спірного житла як член сім`ї власника як чоловік ОСОБА_3 у 1986 році, за життя останньої, а після її смерті залишився проживати, ніколи не виселявся з будинку, навіть після розірвання шлюбу з ОСОБА_3 , що сторонами під час розгляду справи не заперечувалося.

Зареєстрований у будинку відповідач був 20.06.1986р., тобто у період перебування у шлюбі (з 14.08.1976р.) з власницею Ѕ частини будинку. Тобто, відповідач був вселений і зареєстрований у будинку за згоди колишнього власника ОСОБА_3 .

До нового власника - позивача ОСОБА_1 у власність будинок перейшов у жовтні 2019 року, а саме - 07.10.2019р. (з моменту державної реєстрації права власності а.с. 7, 9), тобто, коли відповідач проживав у будинку.

Позивач у будинку не проживає, до нього не вселявся, пояснюючи наявністю для цього перешкод у вигляді проживання там відповідача ОСОБА_2 , який не має права власності на будинок та земельну ділянку. При цьому, ОСОБА_2 знятий з реєстрації 11.10.2019р., тобто ще до звернення позивача до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд 1 інстанції зазначив, що відповідач був вселений до будинок у 1986 році як член сім`ї власника будинку (на той час ОСОБА_3 ), тобто проживає у спірному будинку на законних підставах, а позивач не надав доказів на підтвердження обставин, передбачених положеннями статті 116 ЖК Української РСР, для виселення відповідача без надання іншого жилого приміщення.

Однак із вказаними висновками суду 1 інстанції колегія суддів погодитись не може, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст.150 ЖК України та ст.383 ЦК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до статті 156 ЖК України коло членів сім`ї власника житла, правовий статус яких визначається цією статтею, є аналогічним членам сім`ї наймача, які визначені частиною другою статті 64 ЖК України. До них належать дружина (чоловік) наймача, діти і батьки кожного з подружжя. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Виходячи з положень статей 16, 391 ЦК України, власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Відповідно до частини першої статті 405 ЦК України члени сім"ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім"ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути і існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім"ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім"ї.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 05 листопада 2014 року в справі №6-158цс14, а також у постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі №490/13776/13, від 07 червня 2018 року у справі №610/3565/16-ц, від 20 червня 2018 року у справі 645/8985/15-ц, від 06 серпня 2018 року у справі № 750/9228/17.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції не врахував, що відповідач був зареєстрований у будинку за згодою його колишнього власника, новий власник цього будинку є позивач, а відповідач ОСОБА_2 огли не є членом сім"ї нового власника, договір найму житлового приміщення між сторонами не укладався. На даний час відповідач у спірному будинку не зареєстрований.

Крім того, суд не врахував, що право колишнього члена сім"ї на користування житлом є похідним від права власності особи, членом сім"ї якої вона є. Позивач та відповідач не є членами сім"ї і проживання відповідача у спірному будинку без відповідних правових підстав перешкоджає позивачу у користуванні, володінні та розпорядженні належним йому майном.

ОСОБА_1 , як власник спірного майна відповідно до статті 391 ЦК України має право вимагати від відповідача усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом виселення.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального права, а висновки суду, викладені у рішенні, не відповідають обставинам справи, що за правилами ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1921 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 квітня 2020 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про припинення права користування житлом, виселення задовольнити.

Припинити право користування ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) житловим будинком АДРЕСА_1

ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з житлового будинку АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у сумі 1921 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: