Провадження № 22-ц/801/693/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ан О. В.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,

суддів Міхасішина І. В., Стадника І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник Лещенко Світлана Вікторівна , на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20 січня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Ан О. В. в м. Вінниці, зі складенням його повного тексту 22 січня 2020 року,

у цивільній справі № 127/31001/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей,

встановив:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила розірвати з ОСОБА_2 шлюб, зареєстрований 21.09.2018 Вінницьким відділом РАЦС ГТУЮ в Вінницькій області та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі по 3 000 грн щомісячно на кожну дитину до досягнення повноліття з індексацією відповідно до закону. Позовні вимоги обґрунтовані неможливістю спільного проживання через постійні конфлікти, відсутності домовленості про утримання дітей. Відповідач тільки інколи надає їй кошти на утримання дітей, але це відбувається дуже нерегулярно і в недостатніх для їх належного утримання сумах. Також діти мають захворювання: син ОСОБА_5 - гіперметропію сл. ст. обох очей, а син ОСОБА_4 , має проблеми з мовленнєвого розвитку, що підтверджується відповідними документами. Такі хвороби потребують постійного обстеження, вартісного лікування, індивідуальної дієтотерапії, що в свою чергу вимагає додаткової уваги, значних для неї коштів.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 20 січня 2020 року позов задоволено частково.

Розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 21.09.2018 Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис № 2577.

Стягнуто з ОСОБА_2 щомісячно аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі по 2 000 грн на кожну дитину з індексацією відповідно до вимог законодавства, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щодо кожного з синів, в розпорядження ОСОБА_1 починаючи з 14.11.2019 і до повноліття кожної дитини.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 768 грн 40 коп. в рахунок відшкодування судових витрат і 1 536 грн 80 коп. судового збору в дохід держави.

Додатковим рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29 січня 2020 року заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у цій справі задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4 666 грн 20 коп. в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

В задоволенні решти вимог заяви відмовлено.

Не погодившись із рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 20 січня 2020 року в частині визначення розміру аліментів, відповідач ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник - адвокат Лещенко С. В., подав апеляційну скаргу, оскільки вважає його незаконним і необґрунтованим, а тому просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі по 2 000 грн щомісячно на кожну дитину до досягнення повноліття, ухвалити нове рішення, яким стягнути з нього аліменти на утримання дітей в розмірі 1 500 грн щомісячно, на кожну дитину. А також скасувати рішення щодо відшкодування витрат в розмірі 1 536,80 грн судового збору на користь держави.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що судом першої інстанції при визначені розміру аліментів не було враховано його матеріальне становище, а саме: в сукупності не оцінено доходи та витрати, не співставлено визначений розмір аліментів із його витратами, а тому визначений судом розмір аліментів в твердій грошовій сумі, а не в частці від заробітної плати на користь ОСОБА_1 , є значним, який він не має можливості сплачувати. Суд не звернув увагу на те, що наявні в матеріалах справи докази свідчать про те, що він не має можливості сплачувати аліменти в розмірі 2 000 грн щомісячно на утримання дітей, а саме, довідка про його офіційний заробіток, який становить 6 367 грн на місяць. Також не враховано у повній мірі стан його здоров`я, оскільки 15.08.2019 він переніс операцію та зараз проходить реабілітацію, яка потребує не малих коштів. За час який вони фактично не проживають з позивачем, він продовжував надавати синам матеріальну допомогу. Його колишня дружина працює, має кошти на існування та можливості в рівних частках із ним утримувати спільних дітей. Крім того, вважає, що судом неправильно вирахувано судовий збір за позовну вимогу щодо стягнення аліментів відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір», оскільки цим рішенням суд зобов`язує його сплатити судовий збір до Державного бюджету за вказану позовну вимогу в подвійному розмірі.

Від позивача ОСОБА_1 відзив на апеляційну скаргу суду не надійшов.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині стягнення аліментів, а також щодо правильності визначеного до стягнення на користь держави розміру судового збору, тому в іншій частині рішення суду апеляційним судом не переглядається.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Частково задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довела необхідність стягнення аліментів в розмірі 3 000 грн на кожну дитину та можливість відповідача сплачувати аліменти в такому розмірі.

При цьому, при визначенні розміру аліментів судом враховано вікову категорію малолітніх дітей та їх звичайні потреби, особу відповідача платника аліментів, відсутність на його утриманні інших дітей або непрацездатних членів сім`ї. А тому, враховуючи вищевикладене та з урахуванням обов`язку батьків в утриманні своїх дітей, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дітей та стягнення з відповідача щомісячно аліментів у розмірі 2 000 грн з подальшою індексацією відповідно до вимог законодавства, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щодо кожного з синів починаючи від дня пред`явлення позову до досягнення дітьми повноліття.

Апеляційний суд не в повній мірі погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом встановлено факт реєстрації шлюбу між сторонами 21 вересня 2018 року, а також факт народження у них дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом з матір`ю ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Положеннями ст. 180, 183, 185 СК України визначаються декілька видів виконання цього обов`язку, зокрема, утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185).

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Правильним є висновок суду першої інстанції про необхідність стягнення аліментів на неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Однак, суд в повній мірі не дослідив питання, які стосуються платника аліментів, зокрема, його матеріальне становище.

Колегія суддів бере до уваги, що позивачем не обґрунтовано заявленого до стягнення розміру аліментів, а саме - 3 000 гривень на кожну дитину, рівний обов`язок батьків щодо утримання дитини. Крім того, позивачем не спростовано заперечення відповідача про його неможливість сплачувати аліменти на утримання дітей в розмірі заявлених позовних вимог.

Натомість, суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи із відповідача на користь позивача на утримання дітей по 2 000 гривень не дослідив матеріальне становище платника аліментів, можливість платника надавати матеріальну допомогу у визначеному позивачем розмірі.

Однак, апеляційним судом береться до уваги часткове визнання позову відповідачем, а отже його можливість сплати аліментів по 1 500 гривень щомісячно на кожну дитину.

Згідно наданої відповідачем копії довідки від 10.12.2019, вбачається, що ФОП ОСОБА_2 перебуває на податковому обліку у Вінницькій ДПІ Вінницького управління ГУ ДПС у Вінницькій області з 11.09.2017, за період з 01.01.2019 по 30.09.2019 його дохід склав 57 310 грн (а.с.55).

Колегія суддів враховує, що Сімейний Кодекс України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків по забезпеченню дитині необхідного матеріального утримання. Відповідно до закону утримувати неповнолітніх дітей зобов`язані обоє батьків, які мають рівні права та обов`язки.

Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Законом України «Про державний бюджет на 2019 рік» встановлено прожитковий мінімум для дитини віком до 6 років, який з 1 липня 2019 року становить - 1 699 гривень, з 1 грудня - 1 779 гривень на одну особу в розрахунку на місяць й визначає вартісну величину достатнього для забезпечення нормального функціонування організму дитини, збереження її здоров`я, забезпечення набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Отже, позивач не обґрунтувала розмір аліментів, який просить стягувати з відповідача, а беручи до уваги прожитковий мінімум для кожного із дітей разом із спільним обов`язком кожного з батьків утримувати дітей, врахувавши при цьому принцип рівності, колегія суддів вважає, що необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей буде розмір аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі по 1 500 гривень щомісячно на кожну дитину, що узгоджується з вимогами ч. 2 ст. 182 СК України.

Зазначаючи про те, що відповідач не бере участі у додаткових витратах на дітей, позивач не позбавлена можливості звернутися до суду із окремим позовом про стягнення додаткових витрат.

Ч. 1 ст. 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Як вбачається із матеріалів справи позивач ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції з вказаною позовною заявою 14 листопада 2019 року, при цьому заявили дві вимоги про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по справі в розмірі 768,40 грн, за вимогою про розірвання шлюбу.

Відповідно до Закону України «Про судовий збір», а саме п.3 ст. 5 від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовної заяви про стягнення аліментів.

За рішення суду першої інстанції суд зобов`язав відповідача ОСОБА_2 сплатити судовий збір до Державного бюджету за позовну вимогу щодо стягнення аліментів в подвійному розмірі, а саме 1 536,80 грн. Такий висновок суду є помилковим, оскільки відповідно до п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання фізичною особою до суду позовної заяви майнового характеру, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (768,40 грн) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (9 605 грн), встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла до висновку про необхідність задоволення вимог апеляційної скарги та зміни рішення суду першої інстанції в частині розміру стягуваних з відповідача аліментів та розміру стягнутого з нього на користь держави судового збору.

Керуючись ст. 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник Лещенко Світлана Вікторівна , задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20 січня 2020 року змінити в частині визначеного судом розміру аліментів на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зменшивши його розмір, з 2000 (двох тисяч) гривень на 1500 (одну тисячу п`ятсот) гривень, щомісячно, на кожну дитину, починаючи з 14 листопада 2019 року до досягнення дітьми повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 768 грн 40 коп. судового збору, замість 1 536 грн 80 коп.

У решті рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, не підлягає.

Повний текст постанови складено 04 травня 2020 року.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді: І. В. Міхасішин

І. М. Стадник