Справа № 372/143/19
Провадження № 2-88/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2020 року Обухівський районний суд

Київської області в складі :

Головуючого судді Потабенко Л.В.,

при секретарі Буртовій О.Є.,

за участю представника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и в:

11.01.2019 року позивач ОСОБА_2 звернувся до Обухівського районного суду Київської області з вищевказаною за позовною заявою, в якій з урахуванням зменшених позовних вимог, просить стягнути з відповідача ОСОБА_3 завдану під час ДТП матеріальну шкоду в сумі 34 931 грн. 20 коп. Обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначив, що він 15.09.2017 року близько 20 год. рухався на автомобілі ВАЗ 21093 д.н.з. НОМЕР_1 по автодорозі с. Стайки Кагарлицького району - м. Українка Обухівського району з с. Стайки до м. Українка. Після роз`їзду із зустрічним автомобілем позивач побачив на своїй смузі руху перешкоду, встиг натиснути на гальма але уникнути зіткнення йому не вдалося, тільки безпосередньо перед зіткненням позивач побачив, що це була корова, яка рухалась йому назустріч по проїзній частині дороги на смузі руху керованого ним автомобіля, погоничем якої була відповідачка. ОСОБА_4 була чорного кольору і тому позивач не побачив її раніше. В результаті зіткнення позивач отримав тілесні ушкодження і з місця ДТП його забрали працівники швидкої допомоги в лікарню. Позивач вказує на те, що ним не було порушено п.п. 2.3 б), 12.1 ПДР. Справа про адміністративне правопорушення відносно позивача за ст. 124 КУпАП була закрита у зв`язку із закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП. Згідно висновку судової автотехнічної експертизи №24265/17-52 від 30.01.2018 року вирішити питання, щодо наявності у позивача технічної можливості уникнути даної пригоди шляхом застосування екстреного гальмування з моменту виникнення небезпеки для його руху, експертним шляхом не можливо. Оцінити його дії вимогам п.п.12.2, 12.6 ґ) та 12.3 ПДР та відповідно встановити причинний зв`язок між його діями та виникненням даної ДТП не вбачається за можливе. Позивач вважає, що відповідач, як погонич тварин грубо порушила вимоги п.п. 7.6, 7.7 п. ґ ПДР. Справа про адміністративне правопорушення щодо відповідача також була закрита у зв`язку із закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП. Згідно вищевказаного висновку судової автотехнічної експертизи, оцінка дій погонича тварин ОСОБА_3 вимогам п. 7.6 ПДР в даному випадку не потребує застосувань спеціальних знань в області судової авто техніки. Дана оцінка може бути зроблена судом самостійно з урахуванням вимогам даного пункту та фактично встановлених обставин скоєння даної ДТП. Згідно звіту з оцінки матеріального збитку транспортного засобу №21/18 від 10.05.2018 року по причині пошкодження автомобіля ВАЗ-21093 д.н.з. НОМЕР_1 позивачу було завдано матеріальних збитків на суму 34 031, 20 грн. З урахуванням вартості звіту 900 грн., загальна сума матеріальних збитків по пошкодженню автомобіля становить 34 931,20 грн..

Ухвалою суду від 27.02.2019 року відкрито провадження по справі, призначено підготовче судове засідання за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 02.05.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 29.10.2019 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_5 про передачу справи за підсудністю,

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав вказаних у ньому, та просив суд його задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, представник відповідача в попередніх судових засіданнях позовні вимоги не визнав в зв`язку з їх необґрунтованістю, безпідставністю та недоведеністю.

Відповідно до ч.1,2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд, заслухавши думку представників сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії НОМЕР_2 , ОСОБА_2 15.09.2017 року близько 20 год. 00 хв. керуючи автомобілем ВАЗ-21093 державний номер НОМЕР_1 по автодорозі с. Стайки м. Українка, в порушення вимог п. 2.3 (б), 12. ПДР України, не обрав безпечної швидкості руху та допустив наїзд на тварину (корову), яка рухалася по проїзній частині дороги, що призвело до механічних пошкоджень транспортного засобу та завдано матеріальної шкоди.

Постановою Кагарлицького районного суду Київської області від 02.11.2018 року провадження в справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито в зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених статтею 38 КУпАП.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії НОМЕР_3 , ОСОБА_3 15.09.2017 року на автодорозі с. Стайки м. Українка переганяла худобу (три корови) по проїзній частині дороги в темний час доби, в результаті чого сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля ВАЗ 21092 державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 , в результаті чого автомобіль отримав механічні пошкодження, чим порушила вимоги п. 1.5 та п. 7.7 ґ ПДР.

Постановою Кагарлицького районного суду Київської області від 25.05.2018 року адміністративну справу відносно ОСОБА_3 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

З копії висновку експерта за результатами проведення судової автотехнічної експертизи від 30.01.2018 р. вбачається, що вирішити питання, щодо наявності у водія автомобіля ВАЗ-21093 д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 технічної можливості уникнути даної пригоди (з твариною коровою) шляхом застосування екстреного гальмування з моменту виникнення небезпеки для його руху, експертам (розрахунковим) шляхом, за наданим на дослідження обсягом матеріалів, не можливо з причин викладених в дослідницькій частині. Оцінити дії водія ВАЗ-21093 д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 вимогам п.п. 12.2, 12.6 ґ) та 12.3 ПДР та відповідно встановити причинний зв`язок між його діями та виникненням даної ДТП, на підставі наданих на дослідницькій частині даного висновку. Оцінка дій погонича тварин ОСОБА_3 вимогам п. 7.6 ПДР, в даному випадку не потребує застосувань спеціальних знань в області судової авто техніки. Дана оцінка може бути зроблена судом самостійно з урахуванням вимог даного пункту та фактично встановлених обставин скоєння даної ДТП.

З копії звіту № 21/18 з оцінки матеріального збитку транспортного засобу вбачається, що матеріальний збиток завданий власнику автомобіля НОМЕР_4 (реєстр. № НОМЕР_5 НОМЕР_6 ) внаслідок ДТП, яка виникла 15.09.2017 року складає 34 031,20 грн.

З копії виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого вбачається, що ОСОБА_2 під час ДТП отримав тілесні ушкодження.

За змістом частин першої та другої статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з частиною другою статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1192 ЦК передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно із ст. 29 вказаного Закону, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Питання закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення врегульовано статтею 247 КУпАП. Приписи цієї статті встановлюють обставини, що виключають провадження у справі про адміністративне правопорушення. Зокрема, відповідно до пункту 7 частини першої цієї статті до підстав, за наявності яких провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, віднесено закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

Зі змісту наведених правових норм вбачається, що закриття провадження можливе за одночасної наявності таких умов: вчинення (виявлення) адміністративного правопорушення; закінчення встановленого законом двомісячного строку, перебіг якого розпочинається з дня вчинення правопорушення (при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення).

Визначення на законодавчому рівні у статті 38 КУпАП тривалості строків накладення адміністративного стягнення безпосередньо пов`язано з можливістю реального впливу адміністративної відповідальності на суспільні відносини, поведінку суб`єктів, їхню правосвідомість тощо, тобто з можливістю реалізації функцій адміністративної відповідальності, яка втрачається з плином часу.

При вирішенні питання щодо закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку із закінченням на момент розгляду такої справи строків накладення адміністративного стягнення, визначених статтею 38 КУпАП, необхідно враховувати положення статті 6 Конституції України, згідно з якою органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України.

Отже, суди при здійсненні правосуддя повинні діяти у встановлених Конституцією України межах і відповідно до законів України, не втручаючись у діяльність інших гілок державної влади, зокрема діяльність адміністративних органів.

Пункт 7 частини першої статті 247 КУпАП не містить положень про наявність у суду повноважень щодо встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі закриття провадження про адміністративні правопорушення.

Крім того, логічне тлумачення абзацу першого статті 247 КУпАП дозволяє дійти висновку, що встановлення зазначених у цій статті юридичних фактів є єдиною необхідною підставою для припинення будь-яких дій щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності незалежно від встановлених будь-яких інших обставин, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення (стаття 280 КУпАП), у тому числі й вини особи у його вчиненні.

Таким чином, поєднання закриття справи з одночасним визнанням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення є взаємовиключними рішеннями, і прийняття таких двох взаємовиключних рішень в одній постанові про закриття справи свідчить про порушення права людини на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. За правилами статті 284 КУпАП рішенням, що доводить вину особи, є постанова про накладення адміністративного стягнення або застосування заходів впливу, умовою якої є визначення вини.

Отже, наявність або відсутність вини встановлюється саме під час здійснення провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Таким чином, вина осіб, що притягуються до адміністративної відповідальності, не встановлюється у справах, у яких провадження закривається.

Отже, під час закриття провадження у справах про адміністративні правопорушення у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, вина особи не встановлюється.

Не притягнення водія до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху не може бути самостійною підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в ДТП може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами, зокрема, висновком судової експертизи тощо.

Тобто, обставини, що виключають провадження у справі про адміністративне правопорушення визначені статтею 247 КУпАП. Відповідно до п.7 цієї статті провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Дана норма є імперативною і по своїй суті є формою відмови держави від юридичного переслідування особи за вчинення адміністративного правопорушення.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, обставин, підтверджених доказами, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки позивачем не доведено що саме з вини відповідача сталась ДТП, та те, що між діями ОСОБА_3 та завданою шкодою існує причинний зв`язок, та є вина останньої в її заподіянні, що у сукупності є підставою для відшкодування шкоди.

З урахуванням викладеного, відповідно до ст.ст. 2, 4, 12, 76-81, 89, 133, 141, 206, 223, 259, 263-265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 27 травня 2020 року.

Суддя: