З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30.07.2020 м. Бар Вінницької області
Барський районний суд Вінницької області
в складі: головуючого, судді Хитрука В.М.
за участю секретаря Мазур К.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бар Вінницької області цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про виселення, -
Позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про виселення. В обґрунтування позову вказав, що 19.12.2016 року АТ КБ «Приватбанк» в порядку позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки отримав у власність квартиру, загальною площею 59,2 кв. м, житловою площею 40,50 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору іпотеки від 18.03.2008 року, що посвідчений приватним нотаріусом Барського районного нотаріального округу Вінницької області Мельником О.М. та зареєстрований у державному реєстрі під № 980. Після отримання права власності на вказану нерухомість, банк здійснив намагання отримати доступ до житла, однак перешкодою для вчинення зазначених дій стало реєстрація та проживання у ньому ОСОБА_1 , яка підлягає виселенню з вищевказаної квартири без надання іншого жилого приміщення. Як на підставу своїх позовних вимог, як власника квартири, позивач посилається на ст. 40 ЗУ «Про іпотеку» та ст.ст. 319, 321 ЦК України. Вважає свої права порушеними і просить суд винести рішення, яким виселити з квартири ОСОБА_1 .
У судове засідання представник позивача Єлісєєв С.Л. не з`явився, у позовній заяві зазначив, що просить розглянути справу за його відсутності. Позов підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечив.
Відповідач ОСОБА_1 була належно повідомлена про день розгляду справи в суді, викликалася в судове засідання, а саме на 01.06.2020 та 30.07.2020, але в судове засідання не з`явилася без поважної причини, не повідомила про причини своєї неявки, позову не оспорила, відзив на позов не надала. Тому суд вирішив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення.
Враховуючи письмово викладену згоду представника позивача, суд вважає необхідним розглянути справу без участі відповідача та ухвалити відповідно до ст. 280-282 ЦПК України заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд прийшов висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити.
Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 09.10.2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк", державного реєстратора приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Бєлої Оксани Миколаївни, про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності, зобов`язання реєстратора вчинити дії, визнати право власності на квартиру, задоволено повністю. Визнано незаконним та скасовано рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Бєлої Оксани Миколаївни № 33088872 від 22 грудня 2016 року про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ПАТ КБ "ПриватБанк". Скасовано запис про право власності 18207264 від 19 грудня 2016 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ПАТ КБ "ПриватБанк", внесений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Бєлою Оксаною Миколаївною, визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Постановою Вінницького апеляційного суду від 04.02.2020 року дане рішення суду залишено без змін.

Оскільки судом скасовано запис про право власності на квартиру у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ПАТ КБ «ПриватБанк», тому банк, не являючись власником майна не може ставити питання про виселення з неї.

Крім того, на момент укладення вказаного кредитного договору квартира, з якої позивач просить виселити відповідача перебувала у власності відповідача і виступала лише предметом іпотеки в забезпечення кредитного договору, який укладав ОСОБА_4 .

Оскільки ОСОБА_4 своєчасно не виконував своїх зобов`язань по вищевказаному кредитному договору, то 19.12.2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» в порядку позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки отримало у власність квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору іпотеки від 18.03.2008 року, що посвідчений приватним нотаріусом Барського районного нотаріального округу Вінницької області Мельником О.М. та зареєстрований у державному реєстрі під № 980, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 76603916 від 22.12.2016 року. Після отримання права власності на вказану нерухомість, банк здійснив намагання отримати доступ до житла, однак перешкодою для вчинення зазначених дій стало реєстрація та проживання у ньому ОСОБА_1 , яка на думку позивача підлягає виселенню з вищевказаної квартири без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Разом з тим, відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК УРСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою цього жилого приміщення.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців у разі звернення стягнення на жиле приміщення застосовуються як положення ст.40 Закону «Про іпотеку», так і норма ст.109 ЖК УРСР.

За змістом цих норм особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки, у зв`язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, якщо іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. При цьому, при виселенні в судовому порядку з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року № 6-1449цс15, № 6-2947цс15, від 25 листопада 2015 року № 6-1061цс15, від 16 грудня 2015 року № 6-1469цс15 та від 10 лютого 2016 року № 6-2830цс15.

Зазначену правову позицію підтвердила і Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 753/12729/15-ц (провадження № 14-317цс18).

Виходячи з цього, вище вказаний об`єкт нерухомого майна було придбано не за кредитні кошти, надані АТ КБ "Приватбанк", а тому, виселення відповідачів із іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту та забезпеченого іпотекою цього житла, не можливе без надання іншого постійного жилого приміщення, яке відповідно до вимог статті 109 ЖК УРСР має бути надане особам одночасно з їхнім виселенням.

Це відповідає також правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 753/12729/15-ц (провадження № 14-317цс18).

При цьому, в матеріалах позову відсутні відомості про надання відповідачу іншого житлового приміщення, згідно вимог ч.2 ст.109 ЖК Української РСР та ст.ст.39,40 Закону «Про іпотеку».

Суд констатує, що втручання у право на повагу до житла відповідача буде відповідати Конвенції не лише тоді, коли таке втручання здійснюється згідно із законом, але й якщо для такого втручання існують легітимні цілі, вичерпний перелік яких наведений у пункті другому статті 8 Конвенції. Обґрунтування пропорційності виселення Європейський суд з прав людини вважає обов`язковою умовою належного застосування статті 8 Конвенції (див. mutatis mutandis «Dakus v. Ukraine», № 19957/07, § 50-51, ЄСПЛ від 14 грудня 2017 року).

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що передбачених законом підстав для виселення відповідача із зазначеного житлового будинку без надання її іншого постійного житла не вбачається, оскільки в іпотеку передано житловий будинок, який був придбаний не за рахунок отриманих від позивача кредитних коштів, при цьому позивач як при зверненні до суду, так і під час розгляду справи в суді не зазначив інше житло, яке має бути надано відповідачам одночасно з виселенням з будинку.

Таким чином, оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

У зв`язку з відмовою в задоволенні позову стягненню з відповідача не підлягає і сплачений позивачем судовий збір, відповідно до положень ч.1 ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 39,40 Закону «Про іпотеку», ст.109 ЖК Української РСР, ст.ст. 10,77, 81,82,89,141,174,263- 265 ЦПК України суд,-

В И Р I Ш И В :

В позові Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про виселення відмовити повністю.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Позивачем апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: