Провадження 2/127/1660/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2020 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Борисюк І. Е., розглянувши впорядку письмового провадження заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся ОСОБА_1 з позовом до Приватного підприємства «Атлант» та ОСОБА_2 про стягнення боргу за договорами позики.

Разом із позовною заявою 20.05.2020, а також і 21.05.2020 через канцелярію суду, позивачем подано до суду заяви про забезпечення позову в порядку і на підставі положень ст.ст. 149 та 152 ЦПК України.

Станом на 21.05.2020 позовна заява ОСОБА_3 до розгляду судом не прийнята і провадження у цивільній справі не відкрито.

Однак, згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Заяви про забезпечення позову обґрунтовані тим, що ОСОБА_2 отримав позику як фізична особа, так і як засновник ПП «Атлант», в сумі 53 000, 00 доларів США, що еквівалентно 1 431 000, 00 гривень, які мав повернути до кінця 2019 року. Дані кошти, зокрема, призначалися для розвитку ПП «Атлант». ОСОБА_2 показав себе недобросовісним партнером у бізнесі та здатним до вчинення шахрайських дій. Добровільно ОСОБА_2 кошти не має наміру повертати.

Вищевикладене й стало підставою для звернення позивача до суду із заявами про забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_2 відчужувати належні йому корпоративні права в ПП «Атлант» та відчужувати дане підприємство, накладенням арешту на нерухоме та рухоме майно ПП «Атлант», а також накладенням арешту на усе належне ОСОБА_2 майно.

Згідно з ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, судом не встановлено необхідності у виклику особи, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням, а також не встановлено необхідності призначення заяви про забезпечення позову до розгляду у судовому засіданні з викликом сторін.

Згідно ч. 5 ст. 153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Положеннями ч. 1 ст. 150 ЦПК України визначено види забезпечення позову.

Суд, розглянувши вищезазначені заяви, враховуючи обґрунтування заявника, приходить до висновку про їх часткове задоволення, враховуючи наступне.

Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача (-ів) на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Заявником в заявах про забезпечення позову зазначено причини, у зв`язку з чим потрібно забезпечити позов, достатньо обґрунтовано вказані ним припущення.

Однак, судом встановлено, що заходи забезпечення позову частково відповідають заявленим вимогам, є в частині співмірними заявленим вимогам, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

Судом також враховується охорона прав і інтересів інших осіб, які беруть участь у справі, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Цивільний процесуальний кодекс України враховує принцип рівноправ`я сторін у процесі і забезпечує захист інтересів, в тому числі, відповідачів.

Судом перевірено аргументованість вимоги про забезпечення позову щодо застосовування заходів забезпечення позову, враховано те, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Право на ефективний засіб юридичного захисту» встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення суду, прийнятого за результатами розгляду справи, або забезпечити ефективний захист чи поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, в разі задоволення позову.

Слід зазначити, що згідно рішення Європейського суду з прав людини від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії», було зазначено що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припинення порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

При цьому суд звертає увагу на те, що вирішуючи питання щодо забезпечення позову, суд не з`ясовує фактичні обставин справи, а також не оцінює належності, допустимості і достовірності доказів щодо суті спору. Лише під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, які правовідносини випливають із встановлених обставин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити, тощо.

Судом враховано, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкоджання спричинення значної шкоди заявнику.

Однак, відповідність забезпечувальних заходів заявленій вимозі полягає у відповідності майнового інтересу заявника заходам, про застосування яких він клопоче перед судом. Так, відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпеченняпозову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками, зокрема, заборони відповідачу відчужувати належні йому корпоративні права в приватному підприємстві та саме підприємство.

Судом прийнято до уваги, що спірні правовідносини виникли з договірних правовідносин, а не корпоративних.

Суд вважає, що вищевказаний захід забезпечення позову є неспівмірним і неадекватним, а його невжиття не може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні заяви в частині вимог щодо забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_2 відчужувати належні йому корпоративні права в приватному підприємстві «Атлант» та саме підприємство, оскільки такі вимоги є необґрунтованими.

Водночас, суд вважає, що невжиття заходу забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме та нерухоме майно відповідачів, може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Однак, оскільки суду не відома вартість нерухомого та рухомого майна, на яке заявник просить накласти арешт і те, що процесуальним законом не передбачено обов`язкового з`ясування при вжитті заходів забезпечення позову вартості майна, на яке судом накладається (в порядку вжиття таких заходів) арешт, суд, приймаючи до уваги вищевказане, вважає, що співмірним і адекватним заходом забезпечення позову, в даному випадку, буде накладення арешту на рухоме та нерухоме майно в межах ціни позову.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, з метою забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, суд прийшов до висновку про наявність підстав для забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме та нерухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_2 та Приватному підприємству «Атлант», в межах ціни позову 1 431 000, 00 гривень, тобто у спосіб визначений п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, оскільки невжиття таких заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Також судом враховано, що хоча заява про забезпечення позову не містить пропозиції щодо зустрічного забезпечення, однак це не суперечить вимогам ч. 1 ст. 151 ЦПК України, з огляду на те, що ч. 1 ст. 154 ЦПК України передбачено право суду, а не обов`язок вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача (-ів), які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

На час вирішення питання про забезпечення позову судом не встановлено обставин визначених ч. 3 ст. 154 ЦПК України для застосування зустрічного забезпечення.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 149-154, 157 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

Забезпечити позов ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Атлант» та ОСОБА_2 про стягнення боргу за договорами позики шляхом накладення арешту на рухоме та нерухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_2 та Приватному підприємству «Атлант», в межах ціни позову 1 431 000, 00 гривень.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Копію ухвали направити для відома ОСОБА_1 , Приватному підприємству «Атлант» та ОСОБА_2 .

Виконання ухвали суду доручити Центральному відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) (місцезнаходження: 21050, м. Вінниця, вул. Соборна, 15-А) та негайно направити для виконання.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Строк пред`явлення ухвали до виконання становить три роки.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подання апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду або через Вінницький міський суд Вінницької області. Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Вищевказаний строк продовжується на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 .

Боржник: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ; місце проживання: АДРЕСА_2 .

Боржник: Приватне підприємство «Атлант», ; місцезнаходження, що зазначене в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань: м. Вінниця, 2-й пров. Хмельницького шосе, буд. 21; фактичне місцезнаходження: Вінницька область, м. Калинівка, вул. Коцюбинського, буд. 33-а.

Ухвала суду складена 21.05.2020.

Суддя: