Провадження №2-з/760/183/20
Справа №760/6214/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2020 року Солом`янський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Кушнір С.І.

за участю секретаря Каліш С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Південний фінансовий партнер» про забезпечення позову по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Південний фінансовий партнер» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ТОВ «Південний фінансовий партнер» 02.03.2020 р. звернувся до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в якому просить:

визнати недійсним договір дарування машиномісця, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко О.В. за реєстровим номером №1103, на підставі якого ОСОБА_1 подарувала ОСОБА_2 машиномісце номер НОМЕР_1, що знаходиться в підземному паркінгу по АДРЕСА_1 , та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко О.В., індексний номер: 49824343 від 23.11.2019 р. про державну реєстрації прав та їх обтяжень на об`єкт нерухомого майна на користь ОСОБА_4 , номер запису про право власності: 34282335.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 04.03.2020 р. зазначену цивільну справу передано в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І.

Ухвалою суду від 13.03.2020 р., відкрито спрощене позовне провадження в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Південний фінансовий партнер» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним, та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

25.05.2020 р. до суду від представника позивача ТОВ «Південний фінансовий партнер» надійшла заява про забезпечення позову, відповідно до якої представник позивача просить:

в порядку забезпечення позову накласти арешт на машиномісце номер НОМЕР_1, що знаходиться в підземному паркінгу по АДРЕСА_1 , та належить на праві власності ОСОБА_2 згідно договору дарування машиномісця від 23.11.2019 р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко О.В. за реєстровим номером №1103.

Подана заява про забезпечення позову мотивована тим, що предметом позову є визнання недійсним договору дарування машиномісця від 23.11.2019 р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко О.В. за реєстровим номером №1103, на підставі якого ОСОБА_1 подарувала ОСОБА_2 машиномісце номер НОМЕР_1, що знаходиться в підземному паркінгу по АДРЕСА_1 .

Представник позивача вказує на те, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, існує реальна загроза подальшого відчуження нерухомого майна гр. ОСОБА_2 та реєстрації права власності за іншою фізичною/юридичною особою, яка не має правових підстав для цього.

Враховуючи вищевикладене, представник позивача просить заяву задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

За таких обставин розгляд заяви проводиться без повідомлення сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши письмові докази, подану заяву про забезпечення позову та матеріали позовної заяви, суд приходить до наступного висновку.

Згідно із ч.ч. 1-2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Тобто, однією із причин, в зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, може бути припущення особи щодо обставин, що несуть загрозу невиконання або утруднення виконання можливого рішення.

При цьому закон не вимагає надання будь-яких доказів існування можливості утруднення чи неможливості виконання рішення суду, а лише вимагає подання відповідної заяви про це у вигляді, передбаченому ч. 1 ст. 149 ЦПК України.

З точки зору закону, значення цих заходів полягає в тому, що ними захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення.

Частиною 1 ст. 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову.

Зокрема, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Частиною 3 ст. 150 ЦПК України встановлено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до постанови Пленуму ВСУ № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову згідно з роз`ясненнями, які містяться в постанові Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При цьому, під забезпеченням позову слід розуміти сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605 цс16 від 25.05.2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва, та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.08.2018 у справі №922/4587/13.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позовних вимог є: визнання недійсним договору дарування машиномісця від 23.11.2019 р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко О.В. за реєстровим номером №1103, на підставі якого ОСОБА_1 подарувала ОСОБА_2 машиномісце номер НОМЕР_1, що знаходиться в підземному паркінгу по АДРЕСА_1 .

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити, та для охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому закон не вимагає надання будь-яких доказів існування можливості утруднення чи неможливості виконання рішення суду, а лише вимагає подання відповідної заяви про це у вигляді, передбаченому ч. 1 ст. 149 ЦПК України.

Підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, але зареєстроване за відповідачем право власності на вказане нерухоме майно та невжиття заходів забезпечення позову створює реальну можливість і ризик його подальшого відчуження з метою унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог, а дії відповідача щодо припинення арештів підтверджують спрямованість таких дій.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

У своєму правовому висновку, сформульованому у постанові від 31 січня 2019 року у справі №761/45074/17, Верховний Суд, зазначив, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При цьому, загроза утруднення або неможливості виконання рішення суду наявна тоді, коли у сторони спору є можливість розпорядитися об`єктом прав, що став предметом спору.

Саме з метою забезпечення знаходження майна у володінні відповідача (ів) на час судового розгляду позову про право на це майно суд за клопотанням позивача може вжити заходи забезпечення позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості забезпечення позову з урахуванням співмірності із заявленими вимогами, відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу.

З урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, суд прийшов до висновку, що між сторонами у справі виник спір щодо договору дарування машиномісця від 23.11.2019 р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко О.В. за реєстровим номером №1103.

Викладені обставини, враховуючи положення ст.149 ЦПК України є достатніми для обгрунтованого припущення позивача, що невжиття заходів забезпечення позову в цій справі може істотно утруднити ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких ТОВ «Південний фінансовий партнер» звернулося до суду, а також відповідність видів забезпечення позову позовним вимогам, суд вважає обґрунтованими доводи заявника про наявність достатніх підстав вважати, що невжиття заходів щодо забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист та поновлення порушених прав або інтересів позивача, за захистом яких позивач звернувся до суду.

Так, обираючи захід до забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне машиномісце № НОМЕР_1 , судом враховано, що юридично закріплене право власності надає можливість власнику самостійно вирішувати юридичну і фактичну долю майна шляхом його відчуження іншим особам, зміни його стану чи призначення тощо, а тому на час судового розгляду позову про визнання недійсним договору дарування машиномісця, суд вважає за необхідне в порядку забезпечення позову накласти арешт на машиномісце № НОМЕР_1 , що знаходиться в підземному паркінгу по АДРЕСА_1 , так як за викладених заявником обставин, невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Такий захід забезпечення позову, а саме накладення арешту на об`єкт нерухомого майна є відповідним та співмірним способом забезпечення у даній справі, буде достатнім для забезпечення захисту порушених прав та інтересів позивача та виконання в майбутньому можливого рішення суду про задоволення позовних вимог.

Таким чином, заява про забезпечення позову підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 149-153, 259-261, 353-355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Південний фінансовий партнер» про забезпечення позову по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Південний фінансовий партнер» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним - задовольнити.

Накласти арешт на машиномісце номер НОМЕР_1, що знаходиться в підземному паркінгу по АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 ), згідно договору дарування машиномісця від 23.11.2019 р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко О.В. за реєстровим номером №1103.

Ухвала підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Ухвала може бути пред`явлена до виконання протягом трьох років з наступного дня після її постановлення.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду скарги апеляційним судом.

Суддя Кушнір С.І.