Справа № 159/2145/20
Провадження № 2/159/718/20
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2020 року м. Ковель Ковельський міськрайсуд Волинської обл.

в складі: головуючого - судді Логвинюк І.М.,

розглянувши, за правилами спрощеного позовного провадження (письмового) в м. Ковелі Волинської обл. цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів,

в с т а н о в и в:

Позивач 12.05.20 р. подав до суду вказаний вище позов. Просить змінити розмір аліментів і стягувати з нього на користь ОСОБА_2 аліменти у твердій грошовій сумі на утримання дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі по 1 200 грн на кожну дитину щомісячно до досягнення найстаршою за віком дитиною повноліття, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання ним заяви до суду. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що сторони перебували у шлюбі, що розірваний Ковельським міськрайсудом Волинської області 21.03.12 р.. За час шлюбу у сторін народилось двоє вказаних вище спільних дітей. За рішенням Ковельського міськрайсуду Волинської області було з нього стягнуто аліменти на утримання вказаних вище спільних неповнолітніх дітей сторін у розмірі 1/3 частки від його доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину щомісячно, починаючи з 27.02.19 р., та продовжуючи до досягнення найстаршою за віком дитиною повноліття, хоча на момент призначення аліментів - ІНФОРМАЦІЯ_3 він уже не працював. По даний час він не має постійного місця роботи, його майновий стан значно погіршився. Заборгованість за аліментами у нього, з врахуванням сум їх сплати, відсутня. Однак у подальшому сплачувати таку суму аліментів щомісячно він змоги не має, так як не має доходу, хоча має несталий доход. 20.03.20 р. він уклав повторний шлюб та у складі його нинішньої сім`ї, про яку він має дбати, є двоє неповнолітніх дітей його дружини. Покликаючись на ст. 184 СК України, Закон України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», вважає для себе прийнятним сплачувати аліменти в сумі 1 200 грн щомісячно на кожного із спільних неповнолітніх дітей сторін. Просить позов задовольнити.

За ухвалою суду від 25.06.20 р. відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідачем копію вказаної вище ухвали про відкриття провадження у справі із копією позовної заяви з доданими до неї матеріалами отримано під розпис 03.07.20 р..

09.07.20 р. до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, обґрунтований тим, що вона вимог позивача не визнає у повному обсязі, так як позивачем не надано доказів витрат на утримання дітей від повторного шлюбу. Крім того є судові рішення: Ковельського міськрайсуду Волинської області від 30.10.15 р. у справі № 159/4 498/15 про задоволення позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина; у цивільній справі № 159/839/19 від 24.04.19 р. про часткове задоволення позову ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про збільшення розміру аліментів, що спростовує доводи позивача про перебування дітей його дружини на його утриманні, чи про наявність у нього законного обов`язку їх утримувати. Позивачем за період з 27.02.19 р. по 30.04.20 р. сплачено 20 228 грн, 52 коп. аліментів і заборгованість відсутня попри те, що позивач з 27.03.19 р. не працює. Вважає, що це свідчить про наявність у позивача несталого доходу та можливості і у подальшому сплачувати аліменти відповідно до рішення Ковельського міськрайсуду Волинської області у справі № 159/1 123/19. Позивач з роботи звільнився 26.03.19 р. за власним бажанням відразу після того, як дізнався про подання до суду позовної заяви про стягнення аліментів на утримання спільних неповнолітніх дітей сторін, вважає, для ухилення від сплати аліментів. У позивача є у власності вантажний автомобіль марки «Renault Master», 16 р. виробництва, орієнтовною вартістю 14 000 16 000 доларів США; причіп марки «Boro», 15 р. виробництва, орієнтовною вартістю 3 000 3 500 доларів США (за пропозиціями продажів в Інтернеті), за використанням яких позивач має можливість отримувати доходи. Вважає, що це свідчить про те, що у позивача матеріальне становище хороше та він може надалі сплачувати аліменти на утримання спільних неповнолітніх дітей сторін у розмірі, відповідному рішенню Ковельського міськрайсуду Волинської області у справі № 159/1 123/19. Позивач із дружиною є активними користувачами соцмережі Fecebook, тому вона дізналась, що сім`я позивача багато подорожує, часто відпочиває, у т. ч. - за кордоном; веде заможний спосіб життя. Дружина позивача має, на її думку, середньостатистичну по регіону зарплату, тому вказаний нею вище високий рівень життя своєї сім`ї забезпечує позивач. Покликаючись на ст. ст. 180 - 182 СК України, просить у задоволенні позову відмовити. Копія відзиву з доданими до нього документами позивачем отримана під розпис 10.07.20 р..

13.07.20 р. до суду надійшла відповідь позивача на відзив на позовну заяву, обґрунтована, з покликанням на ст. 3 СК України, тим, що він турбується про свою нинішню сім`ю. Старший син його дружини є повнолітнім, тому вона отримує аліменти лише на одну дитину, працює та має сталий доход. Сплатою присуджених аліментів він покриватиме також прожитковий мінімуму відповідача, яка одружилась, та її чоловіка. З врахуванням розпорядження мера м. Ковеля № 126 р від 15.06.20 р., яким збільшено посадові оклади працівникам місцевого самоврядування; урядової постанови від 03.06.20 р. № 441, середня зарплата по місту, від якої на даний час нараховуються аліменти йому для сплати, може зрости в рази. Він, належно виконуючи батьківський обов`язок, сплачує аліменти без заборгованості, хоча має проблеми із отриманням доходу. Автомобіль марки «Renault Master», 06 р. виробництва, було зареєстровано на його ім`я сторонніми особами формально та він 13.05.20 р. видав їм довіреність, тому власником цього т/з він не є. Декілька років тому він придбав причіп марки «Boro Br2», 15 р. виробництва, з метою отримання доходу, однак, його не використовує, так як не має автомобіля. Надані відповідачем з відзивом фото були зроблені до його шлюбу і свідчать про спосіб життя його - на той час - нареченої. Фото із за кордону зроблені також до його шлюбу під час поїздки, профінансованої друзями його сім`ї. Копія відповіді позивача на відзив на позовну заяву відповідачем отримана під розпис 14.07.20 р..

16.07.20 р. до суду надійшло заперечення відповідача на відповідь позивача на відзив на позовну заяву, обґрунтований тим, що з відповіддю на відзив вона не погоджується, зазначилая, що спільні неповнолітні діти сторін зрідка бувають у позивача та розповідають їй про його та його сім`ї матеріальне благополуччя. Доводи позивача про його скрутне матеріальне становище вона оцінює критично, а належне виконання обов`язку по сплаті аліментів пояснює наявністю відповідальності за їх несплату. Доказів формальності реєстрації автомобіля на його ім`я позивач суду не надав і довіреність не є доказом протилежного. Автомобіль позивачем було придбано та зареєстровано 14.03.20 р., а причіп - 08.02.20 р., що спростовує його доводи про його скрутне матеріальне становище. Так позивач не звертався у Державний центр зайнятості з метою працевлаштування, оформлення субсидії. Покликаючись на ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.89 р., судову практику, ч. 1 ст. 92 СК України, зазначає, що зменшення розміру аліментів суперечить інтересам дитини. Позивачем не надано доказів погіршення його матеріального стану, або стану здоров`я; його дружина працює і має добрий доход, про що ствердив сам позивач; діти його дружини перебувають на утриманні своїх батьків, інші утриманці у позивача відсутні. Підстави для зміни розміру аліментів та способу їх присудження відсутні. Матеріальний стан позивача, навпаки, покращився, так як він у 2020 р. придбав дороговартісний автомобіль, причіп, загальна вартість яких складає 20 000 доларів США, та які надають йому змогу мати непоганий доход.

Копія заперечення на відповідь позивача на відзив на позовну заяву позивачем отримана під розпис 14.07.20 р..

Таким чином позивач звернувся до суду з двома різними вимогами:

-про зміну способу стягнення з нього аліментів;

- про зміну (зменшення) розміру стягуваних з нього аліментів.

Суд, дослідивши докази, зібрані у справі, проаналізувавши доводи сторін, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підставні та підлягають до часткового задоволення.

За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з положеннями ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За змістом ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як зазначено у ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що змінився його матеріальний та сімейний стан.

Так він з 26.03.19 р. не працює, сталого доходу не має, з 20.03.20 р. перебуває у повторному шлюбі, тобто, його матеріальний стан з часу ухвалення судового рішення про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання спільних неповнолітніх дітей сторін, - змінився в сторону погіршення.

На обґрунтування своїх вимог позивачем надано такі докази:

- копії свідоцтв про народження вказаних вище неповнолітніх дітей, відповідно до яких сторони є їх батьками;

- копію виписки з рішення Ковельського міськрайсуду Волинської області від 21.03.12 р. у цивільній справі № 0306/917/2012 провадження № 2/0306/390/12 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, що набрало законної сили 03.04.12 р., відповідно до якого сторони з 05.08.05 р. перебували у шлюбі, що був розірваний у судовому порядку;

- копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 25.06.19 р., відповідно до якої ВП відкрито про примусове виконання виконавчого листа, виданого Ковельським міськрайсудом Волинської області 20.06.19 р. на виконання рішення Ковельського міськрайсуду Волинської області у справі № 159/1 123/19 про стягнення аліментів із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання спільних неповнолітніх дітей сторін у розмірі 1/3 частки від доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 27.02.19 р., та продовжуючи до досягнення найстаршою за віком дитиною повноліття, з якої слідує, що, дійсно, позивач є платником аліментів за вказаним вище рішенням суду;

- довідку розрахунок № 277/17.19 - 40/10 від 07.05.20 р., видану Ковельським МРВ ДВС Західного МРУ МЮ України (м. Львів), згідно з якою за період з лютого 2019 р. по квітень 2020 р. позивачем регулярно сплачувались аліменти на виконання вказаного вище рішення суду у справі № 159/1 123/19, і сплачено всього 40 228 грн, 53 коп.. Сума нарахування, зокрема, за квітень 2020 р., складала 2 973 грн, 67 коп. на двох дітей, тобто, по 1 486 грн, 83 коп. на кожну дитину.

Наведених вище доказів відповідач не оспорює, а, заперечуючи проти позову, стверджує про зміну матеріального стану позивача в сторону покращення з огляду на наведене у відзиві на позовну заяву.

Позивачем надано суду також копію аркушів трудової книжки серії НОМЕР_1 , виданої на його ім`я, згідно з якою він 26.03.19 р. звільнився з роботи.

Тому суд враховує, що з 26.03.19 р. позивач, дійсно, не працює та сталого доходу не має.

Доказів протилежного відповідач суду не надала.

Позивачем також надано суду копію свідоцтва про шлюб з ОСОБА_5 , що був укладений 20.03.20 р..

Наведеної вище обставини укладення позивачем повторного шлюбу та наданого на її підтвердження доказу, відповідач не оспорює.

Однак аналізуючи доводи позивача у тій їх частині, що стосується його обов`язку піклуватись про дружину як обгрунтування позовних вимог, суд враховує таке.

Так відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 2 СК України, з 20.03.20 р. позивач, дійсно, набув обов`язків, пов`язаних з наявністю у нього сім`ї в особі дружини. Однак остання, на відміну від позивача, працює та має сталий доход, тобто, з врахуванням цієї ж норми Сімейного законодавства, і дружина позивача набула обов`язку піклування про позивача як свого чоловіка, який не працює та сталого доходу не має.

Разом з тим суд вважає такими, що заслуговують на увагу, доводи відповідача у тій їх частині, що позивач не має правового обов`язку по утриманню дітей своєї дружини, батьком яких він не є, так як такий обов`язок за законом покладається на батьків цих дітей.

Стягуючи з позивача аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання спільних неповнолітніх дітей сторін у цивільній справі № 159/1 123/19 провадження № 2/159/621/190, що стверджується даними Єдиного державного реєстру судових рішень, суд виходив з того, що позивач повідомила у позовній заяві, що ОСОБА_1 працює монтером колії виробничо структурного підрозділу «Ковельська дистанція колії» та має сталий доход, а останній за станом на 02.05.19 р. відзиву до суду не подав та такої обставини не спростував; рішення суду не оскаржив та воно набрало законної сили.

Разом з тим копією аркушів трудової книжки серії НОМЕР_1 , виданої на ім`я позивача, стверджується, що він ще 26.03.19 р. звільнився з роботи.

Свої заперечення проти позову відповідач обґрунтувала тим, що позивач звільнився з роботи за власним бажанням зумисне; його дружина працює та має сталий доход, інших утриманців позивач не має, з 2020 р. він є власником двох т/з та має несталий доход саме у зв`язку з цим набуттям, веде розкішний спосіб життя. Тому його матеріальний стан змінився в сторону покращення.

На обґрунтування своїх заперечень відповідача подала суду докази, що свідчать, в основному, про її, а не позивача матеріальний стан, про її догляд та виховання дітей:

- копію пенсійного посвідчення про інвалідність 2 гр.; довідки до акта огляду МСЕК від 21.11.19 р., відповідно до якої їй встановлена 2 гр інвалідності до 01.12.20 р.,

- копію договору комплексного страхування подорожуючих,

- копію даних про медогляд сина сторін,

- копію даних про медогляд дочки сторін,

- копію аркушів медкарти стоматологічного хворого на ім`я дочки сторін,

- аркуші паперу із зазначенням часових періодів (українською мовою), та текстом іноземною мовою (без перекладу на українську), що предмету спору не стосуються та судом до уваги не беруться.

Разом з тим відповідачем надано суду такі докази майнового стану позивача:

- скріншоти сторінок соцмереж, згідно з якими, зокрема, навесні, влітку 2019 р. позивач, дійсно, перебував на відпочинку за кордоном, взимку 2019 р. святкував Новий рік;

- копію відповіді на запит В ДВС від 04.05.20 р., згідно з якою позивач є власником двох вказаних вище відповідачем у відзиві т/з.

При цьому, аналізуючи вказану вище відповідь на запит В ДВС, доводи позивача у тій їх частині, що автомобіль лише формально оформлено на його ім`я і він не є його власністю, суд відкидає як не доведені у встановленому законом порядку, та вважає позивача власником 2 - х вказаних вище т/з.

Разом з тим суд враховує, що відповідачем не доведено суду тієї обставини, що придбавання цих т/з позивачем мало місце після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дітей і, відповідно, може бути розцінено судом як доказ зміни (покращення) майнового стану позивача.

Так позивач у своїй відповіді на відзив зазначає, що він декілька років тому, а не рік тому, наприклад, придбав причіп, тоді як рішення суду про стягнення аліментів ухвалено у 2019 р.. Такі доводи позивача не спростовано відповідачем.

Таким чином причіп у власності позивача був на час прийняття судом рішення щодо стягнення з нього аліментів і при бажанні доказ цього міг бути наданий суду ОСОБА_2 для врахування при прийнятті рішення про стягнення аліментів.

Аналізуючи доводи сторін з приводу відпочинків позивача за кордоном та спосіб святкування ним Нового року, суд зауважує, що вважає доведеним ту обставину, що позивач, дійсно, був спроможних виїхати за кордон у червні, влітку 2019 р., святкував Новий 2020 р., однак, доказів того, що саме ним було оплачено проїзд, проживання, харчування, святкування тощо (він поніс ці витрати, а не треті особи, як про це вказує позивач), відповідачем суду не надано.

Тому суд відкидає доводи відповідача у тій їх частині, що майновий стан позивача після ухвалення судом рішення про стягнення з нього аліментів покращився з огляду на вказані нею обставини набуття у власність цих двох т/з, відпочинки за кордоном та святкування - як безпідставні та не доведені належним та допустимими і достатніми доказами у справі.

Підстав для витребовування в якості речових доказів рішень Ковельського міськрайсуду Волинської області у справах: №№ 159/4 498/15 та 159/839/19 у цивільних справах за позовом дружини позивача до батьків її дітей про стягнення аліментів за клопотанням відповідача, зазначеним у тексті відзиву на позовну заяву, суд не вбачає, так як відповідно до змісту ст. 98 ЦПК України речовими доказами є предмети матеріального світу, що дають змогу встановити обставини, що мають значення для справи. Рішення ж суду це процесуальний документ, яким розгляд справи закінчується по суті, тобто, письмовий, а не речовий доказ.

Тому таке клопотання відповідача суд залишає без розгляду.

Та обставина, що спільні неповнолітні діти сторін на даний час проживають спільно з відповідачем, не оспорюється позивачем.

Вирішуючи спір, суд враховує правову позицію ВС України у справі за № 143 цс 13, за якою при розгляді позовів, заявлених із зазначених вище підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 СК України «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 СК України «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини» тощо). СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Позивач просить, фактично, змінити розмір аліментів засобом зміни способу їх присудження, мотивуючи свої вимоги тим, що нарахування аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі, про який він просить (1 200 грн на кожну дитину), являтиметься зменшенням їх розміру порівняно з тим, що нараховується та стягується з нього В ДВС з огляду на застосований судом спосіб стягнення аліментів і те, що він не працює, так як у такому випадку держвиконавцем заборгованість по аліментах нараховується згідно із ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» з урахуванням ст. 195 СК України.

Аналізуючи вище наведені доводи позивача у сукупності з довідкою розрахунком № 277/17.19 - 40/10 від 07.05.20 р., виданою Ковельським МРВ ДВС Західного МРУ МЮ України (м. Львів), суд враховує, що за період з 01.01.20 р. по 30.04.20 р. з позивача було стягнуто аліменти з врахуванням середньої зарплати працівника для даної місцевості (м. Ковель Волинської області) та сума аліментів стало становила 1 486 грн, 84 коп. щомісячно на кожну дитину.

У відповідності із ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За змістом ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Як зазначено у ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3 - 1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

3 - 2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Стаття 183 СК України передбачає, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Аліменти з позивача на користь ОСОБА_2 за рішенням суду від 02.05.19 р. було стягнуто саме у частці заробітку (доходу).

Суд вважає доведеним, що після звільнення позивача з роботи 26.03.19 р. його матеріальний стан, дійсно, змінився в сторону погіршення.

Зокрема у зв`язку із тим, що він не працює з 26.03.19 р., що не заперечує і відповідач, позивач не має сталого доходу, тобто, його майновий стан змінився в сторону погіршення за рахунок відсутності заробітної плати.

Це є підставою для задоволення позовних вимог в частині зміни способу стягнення аліментів.

Однак суд вважає підставними та такими, що заслуговують на увагу, доводи відповідача про те, що попри звільнення з роботи, за іншими життєвими обставинами матеріальний стан позивача не погіршився настільки, щоб це стало підставою вважати, що він став спроможним сплачувати аліменти лише у мінімальному їх розмірі, що встановлений законодавчо.

Хоча доказів придбання позивачем у власність після 02.05.19 р. вказаних вище транспортних засобів відповідач суду не надала, сам позивач зазначив, що у 2020 р., дійсно, зареєстрував на своє ім`я вказаний вище автомобіль; має у своїй власності причіп, тобто, він має у своїй власності 2 транспортні засоби, що позивачем не спростовано.

Зміни ж у сімейному стані позивача, на думку суду, не тягнуть за собою додаткові матеріальні витрати для позивача, так як дружина позивач, на відміну від нього, працює та має сталий доход, що стверджує і сам позивач, утримання її дітей жодним чином не є правовим обов`язком позивача, і тому ці зміни не є такими, що змінюють майновий стан позивача в сторону погіршення і вони не можуть слугувати підставою для задоволення позову.

Тому позовні вимоги позивача підлягають до часткового задоволення, а саме: в частині зміни способу стягнення аліментів - у повному обсязі, а у частині зменшення розміру аліментів до суми по 1 200 грн щомісячно на кожну дитину - частково.

Обговорюючи питання про новий розмір твердої грошової суми аліментів, суд виходить з такого.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», установлено у 2020 р. прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років у розмірі: з 1 січня 2020 року 2 218 гривень, з 1 липня 2 318 гривень, з 1 грудня 2 395 гривень.

Враховуючи вік дітей сторін, суд вважає, що розмір аліментів, що стягуються на даний час з позивача, є, дійсно, більшим, між мінімальний розмір аліментів, що визначений законодавчо. Однак так як позивач є працездатного віку, інших утриманців не має, не перебуває на обліку у центрі зайнятості як такий, що шукає роботу, має у своїй власності два вказаних вище т/засоби (цінне рухоме майно), що, безсумнівно, як цінне нерухоме майно потребує витрат на його утримання, слід визначити розмір стягнення аліментів у твердій грошові сумі на утримання спільних неповнолітніх дітей сторін у розмірі, що є меншим нині сплачуваного позивачем, однак, більшим за мінімальний, визначений законодавчо, а саме: по 1 400 грн на кожну дитину щомісячно до досягнення кожним з цих дітей повноліття.

При цьому суд зазначає, що вимога позивача про стягнення аліментів з нього у твердій грошовій сумі з дня подачі ним заяви до суду, не ґрунтується на законі.

Так п. 23 постанови Пл. ВС України від 15.05.06 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

А тому, з врахуванням наведеного вище, позов слід задовольнити частково, змінивши спосіб стягнення аліментів із частки на тверду грошову суму, та визначивши розмір аліментів, що стягуються з позивача на утримання вказаних вище спільних неповнолітніх дітей сторін в розмірі по 1 400 грн щомісячно на кожну дитину, з врахуванням прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку.

В решті позову слід відмовити.

Оскільки позивач при зверненні до суду з розглядуваним позовом не сплатив судового збору у розмірі, визначеному Законом України «Про судовий збір»; не надав суду доказів про наявність у нього пільг по сплаті судового збору, заклав до суду, фактично, дві вимоги: про зміну способу стягнення аліментів, що не оплачується судовим збором; та про зменшення розміру стягуваних з нього аліментів, що є майновим спором та за подання якої позивач мав сплатити судовий збір в сумі 840 грн, 80 коп., то з позивача на доход держави слід стягнути судових збір з врахуванням положень ст. ст. 2, 5 Законом України «Про судовий збір» в розмірі 840 грн, 80 коп..

Оскільки відповідач є особою з інвалідністю 2 гр, в решті судові витрати слід віднести на рахунок держави.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 2, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 141, 209, 223, 263 265, п. 9 ст. 1 розд. ХIII «Прикінцеві положення» ЦПК України, ст. ст. 180, 181, 184, 192 СК України, Законом України «Про судовий збір», суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Змінити спосіб стягнення аліментів, що визначений за рішенням Ковельського міськрайонного суду від 02.05.19 р. у цивільній справі № 159/1 123/19 провадження № 2/159/621/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей у частці від усіх видів заробітків відповідача.

Стягувати із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , і. н. НОМЕР_2 , паспорт № НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , і. н. НОМЕР_4 , паспорт серії НОМЕР_5 , аліменти на утримання неповнолітніх дітей:

- сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі по 1 400 (одна тисяча чотириста) грн, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання даним рішенням законної сили та продовжуючи до досягнення цією дитиною повноліття;

- дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі по 1 400 (одна тисяча чотириста) грн, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання даним рішенням законної сили та продовжуючи до досягнення цією дитиною повноліття.

В решті позову - відмовити.

Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , і. н. НОМЕР_2 , паспорт № НОМЕР_3 , на доход держави судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн, 80 коп..

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне найменування сторін:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , і. н. НОМЕР_2 , паспорт № НОМЕР_3 , прож. за адресою: АДРЕСА_1 ;

відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , і. н. НОМЕР_4 , паспорт серії НОМЕР_5 , прож. за адресою: АДРЕСА_2 .

Головуючий:І. М. Логвинюк