КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2020 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Крижанівська Г.В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 21 грудня 2019 року про відмову у відкритті провадження за заявою про відновлення частково втраченого судового провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та встановлення графіку побачень з дитиною,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та встановлення графіку побачень з дитиною.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 14.06.2019 року відкрито провадження у даній справі.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 17.09.2019 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 05.12.2019 року, закрито провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення графіку побачень з дитиною.

13.12.2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, в якій, посилаючись на відсутність в матеріалах справи його клопотання про залишення позовної заяви без руху від 13.09.2019 року, просив відновити втрачене судове провадження в частині вказаного клопотання.

При цьому, зазначав, що відновлення частково втраченого судового провадження необхідно йому для подання до суду заяви про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 17.09.2019 року (а.с. 57-58).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 21.12.2019 року відмовлено у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про відновлення втраченого судового провадження (а.с. 60).

Не погоджуючись з ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

При цьому, в обгрунтування доводів своєї апеляційної скарги вказує на помилковість висновків суду першої інстанції про неможливість часткового відновлення втраченого провадження у даній справі через те, що розгляд справи не закінчено, адже відповідно до ухвали від 17.09.2019 року закрито провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення графіку побачень з дитиною (а.с. 65-68).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 05.03.2020 апеляційну скаргу залишено без руху.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 07.04.2020 поновлено строк на апеляційне оскарження ухвали, відкрито провадження у справі та надано строк для подання відзиву.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 04.05.2020 призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі за заявою про відновлення частково втраченого судового провадження з підстав, встановлених п. 1 ч. 4 ст. 492 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того, рішення у справі по суті позовних вимог не прийнято, як і не постановлено ухвали про закриття провадження у справі за результатами розгляду справи, а не частини позовних вимог.

Вказаний висновок суду є законним і обґрунтованим, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 489 ЦПК України втрачене судове провадження у цивільній справі може бути відновлене за заявою учасника справи або за ініціативою суду.

Згідно зі ст. 488 ЦПК України відновлення втраченого повністю або частково судового провадження в цивільній справі, закінченій ухваленням рішення або у якій провадження закрито, проводиться у порядку, встановленому цим Кодексом.

У свою чергу, положеннями п. 1 ч. 4 ст. 492 ЦПК України передбачено, що суд відмовляє у відкритті провадження за заявою про відновлення втраченого судового провадження у випадках подання заяви про відновлення судового провадження, втраченого до закінчення судового розгляду.

Звертаючись до суду з заявою про відновлення частково втраченого судового провадження, ОСОБА_1 посилався на те, що в матеріалах справи відсутнє його клопотання про залишення позовної заяви без руху від 13.09.2019 року.

Крім того, як вбачається зі змісту заяви, клопотання ОСОБА_1 від 13.09.2019 року стосувалося залишення без руху позовної заяви як в частині позовних вимог про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, так і в частині вимог про встановлення графіку побачень з дитиною.

Разом з тим, як вірно встановлено судом першої інстанції, рішення у справі по суті позовних вимог не прийнято, як і не постановлено ухвали про закриття провадження у справі за результатами розгляду справи, а не частини позовних вимог.

При цьому, враховуючи те, що ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 17.09.2019 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 05.12.2019 року, закрито провадження у справі лише в частині позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення графіку побачень з дитиною, посилання апелянта на вказані обставини, як на підставу для скасування оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає безпідставними та необґрунтованими.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції виключно через власне та суперечливе тлумачення норм процесуального права.

Отже, при апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування ухвали, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 21 грудня 2019 року про відмову у відкритті провадження за заявою про відновлення частково втраченого судового провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та встановлення графіку побачень з дитиною, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

Г.В. Крижанівська