Справа № 296/821/20
провадження у справі № 2/0285/532/20
11 серпня 2020 року м. Новоград-Волинський
Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області в складі:
головуючої судді Васильчук Л. Й.
при секретарі Музики Н.Ю.
розглянувши заочно у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу
третя особа - Служба у справах дітей як орган опіки та піклування Житомирської міської ради
про визначення місця проживання дитини,
У січні 2020 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить визначити місце проживання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з нею.
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 23.01.2010 зареєстровано шлюб з відповідачем. Від даного шлюбу мають сина ОСОБА_3 . Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 29.03.2018 шлюб було розірвано. В рішенні суду про розірвання шлюбу не зазначено з ким із батьків на подальше проживання залишається дитина. Син ОСОБА_3 постійно проживає з нею, а оскільки судом юридично не визначено місце проживання дитини вона не може скористатись своїми правами та пільгами.
Сторони в судове засідання не прибули.
Позивач надіслала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовільнити, не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач в судове засідання не прибув, про час і місце судового розгляду повідомлений вчасно та належним чином, відповідно до вимог розділу І глави 7 ЦПК України. Про причини неявки до суду не повідомив, відзив на позов не подав, суд вважає за можливе ухвалити рішення заочно на підставі наявних доказів у справі, без фіксації судового процесу на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Представник третьої особи надіслала заяву про розгляд справи у її відсутності, при ухваленні рішення покладається на розсуд суду.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів.
Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона у цивільному судочинстві повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься.
Суд, згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим законом випадках.
Судом встановлено, що сторонни перебували у шлюбі, який було розірвано рішенням Корольовського районного суду м. Житомира 29.03.2018.
Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 5).
Відповідно до довідки про склад сім`ї, виданої ТОВ «КК`КомЕнерго-Житомир», син ОСОБА_3 проживає разом з матір`ю по АДРЕСА_1 .
Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого1991року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Згідно із статтею 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства» наголошує, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, однак предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Відповідно до ч.1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом.
Місцем проживання фізичної особи, згідно ч. 1 ст. 29 ЦК України, є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Малолітній син сторін на час розгляду справи проживає разом з матір`ю.
Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до принципів 2 та 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особисті потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові й моральної та матеріальної забезпеченості. Малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.
Відповідач жодних заперечень, щодо позовних вимог суду та відзиву на позовну заяву не надав, станом розгляду справи не цікавився.
Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для визначення місця проживання дитини з матір`ю.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 258 - 260, 263 - 265 ЦПК України, ст. 161 Сімейного кодексу України, суд, -
Визначити місце проживання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 ).
Стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте Новоград-Волинським міськрайонним судом Житомирської області за заявою відповідача протягом 30-ти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається позивачем безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом 30-ти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Згідно п.п. 15.5 п.15 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Дата складення повного судового рішення 11.08.2020 року.
Головуючий суддя Л.Й. Васильчук