Провадження № 2/679/47/2020
Справа № 679/1241/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2020 року м.Нетішин

Нетішинський міський суд Хмельницької області

у складі: головуючого судді Стасюка Р.М.,

секретаря судового засідання Федорчук Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Нетішин за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

ВСТАНОВИВ

В вересні 2019 року Товариство з обмежено відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів») звернулося до Нетішинського міського суду з цивільним позовом до ОСОБА_1 , з вимогами про стягнення з останнього на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 34954,79 грн., з яких заборгованість за основною сумою боргу - 11733,97 грн., заборгованість за відсотками - 2286,20 грн., заборгованість з плати за управління кредитом у сумі 12114,43 грн. та пеня у сумі 8820,19 грн.

Свої вимоги ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» обґрунтовує тим, що 12.11.2015 між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 588923321, шляхом підписання заяви про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» та заяви №588923321 від 12.11.2015 на отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР», які разом з умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» становлять кредитний договір.

30.07.2018 між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Договір відступлення права вимоги № 20180730, відповідно до умов якого до Позивача перейшло право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у Реєстрі боржник. Відповідно до реєстру боржників - Додатку № 1 до Договору відступлення права вимоги № 20180730 від 30.07.2018 ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 34954,79 грн., з яких заборгованість за основною сумою боргу - 11733,97 грн., заборгованість за відсотками - 2286,20 грн., заборгованість з плати за управління кредитом - 12114,43 грн., пеня - 8820,19 грн.

На підставі викладеного, позивач просить стягнути вказану суму боргу та судові витрати.

Ухвалою судді Нетішинського міського суду Хмельницької області від 04.09.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі та ухвалено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідне клопотання позивача надійшло до суду разом із позовною заявою. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 07.10.2019.

В судовому засіданні 07.10.2019 було задоволено клопотання Відповідача про надання додаткового часу на підготовку відзиву на позов та укладанням договору з адвокатом. Розгляд справи відкладено на іншу дату.

19.12.2019 до суду надійшов відзив на позовну заяву у якому представник Відповідача вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не належать до повного задоволення. В обґрунтування заперечення зазначив, що вимога Позивача про стягнення з Відповідача заборгованості з плати за управління кредитом (щомісячних процентів) у сумі 12114,43 грн. ґрунтується на нікчемній умові Кредитного договору, тому у задоволенні позову в цій частині належить відмовити, а сплачена Відповідачем сума за управління кредитом у період з 15.12.2015 по 15.12.2016 в розмірі 7446,09 грн. повинна бути зарахована в рахунок заборгованості за кредитом, яку ОСОБА_1 повинен повернути і заборгованість повинна бути зменшена на 7446,09 грн. Крім того просить застосувати строк спеціальної позовної давності та відмовити Позивачу у стягненні з Відповідача заборгованість з пені у сумі 8820,19 грн. за невиконання зобов`язань за Кредитним договором, нарахованої за період з 16.08.2016 по 30.07.2018.

В судове засідання представник позивача не з`явився, неодноразово надавав до суду заяви, просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, а також надав суду відповідь на відзив.

Відповідач та його представник - адвокат Огойко А.А. в судове засідання не з`явилися. Від представника відповідача надійшла письмова заява в якій він просить розглядати справу за його відсутності та відсутності відповідач. Просить позов залишити без задоволення з підстав викладених у відзиві та заявах з процесуальних питань.

Виходячи з наведеного, відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд ухвалив розглянути справу в судовому засіданні за відсутності представника позивача, відповідача та його представника, на підставі наявних у справі доказів.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити відсотки.

Як встановлено в судовому засіданні, між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 588923321, шляхом підписання заяви про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» та заяви №588923321 від 12.11.2015 на отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР», які разом з умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» становлять кредитний договір.

30.07.2018 між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Договір відступлення права вимоги № 20180730, відповідно до умов якого до Позивача перейшло право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у Реєстрі боржник. Відповідно до реєстру боржників - Додатку № 1 до Договору відступлення права вимоги № 20180730 від 30.07.2018 ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 34954,79 грн., з яких заборгованість за основною сумою боргу - 11733,97 грн., заборгованість за відсотками - 2286,20 грн., заборгованість з плати за управління кредитом - 12114,43 грн., пеня - 8820,19 грн. Позивач просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором.

Між сторонами виник спір стосовно виконання відповідачем ОСОБА_1 кредитних зобов`язань за укладеним кредитним договором.

Згідно з умовами Кредитного договору Позичальник зобов`язується повернути Кредит, сплатити проценти за користування Кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених Договором.

Незважаючи на це, Відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому Кредит в строки, передбачені Кредитним договором.

Частини 1, 5 ст. 626 ЦК України передбачають, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Частиною 1 ст. 627 та ч.1 ст. 628 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч. 2. ст. 1050, ч. 2 ст. 1054 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок повернути кредит частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини Кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів.

У зв`язку з істотними порушеннями Відповідачем умов Кредитного договору, Позивачем; який набув права грошової вимоги, на адресу Відповідача було направлено Повідомлення про порядок погашення заборгованості по Кредитному договору.

Відповідно до ст. 1082 Цивільного кодексу України, передбачено: "Боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом."

Згідно Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15 "...боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. ... неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі".

При умові, що Відповідач з будь-яких підстав не отримав вищезазначені повідомлення про відступлення права вимоги, має місце той факт, за яким Відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості на рахунки Первісного кредитора ТОВ "ФК "ЦФР", які вказані в кредитному договорі, і таке виконання було б належним відповідно до вимог ст. 516 ЦК України.

Відповідно до п. 6.4. Договору відступлення прав вимоги, у випадку, якщо з моменту переходу до ТОВ "ФК "ЄАПБ" Права Вимоги, ТОВ "ФК "ЦФР" отримав від Боржників/Державної виконавчої служби будь-яку суму грошових коштів в погашення Заборгованості Боржників, ТОВ "ФК "ЦФР" зобов`язаний перерахувати вказану суму ТОВ "ФК "ЄАПБ" протягом 5 (п`яти) банківських днів з моменту її отримання.

Таким чином, в разі сплати Відповідачем коштів на рахунок Попереднього Кредитора (ТОВ "ФК "ЦФР"), вони були б перераховані на рахунки ТОВ "ФК "ЄАПБ" та зараховані на погашення кредитної заборгованості.

Всупереч умовам Кредитного договору, незважаючи на повідомлення, Відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення Позивачу права грошової вимоги до Відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки ТОВ "ФК"ЄАПБ", ні на рахунки попереднього кредитора.

Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Ч. 1 ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Ч. 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно ч.1 ст. 1049 та ч.1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.ст.525, 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та якщо у зобов`язані встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідач не надавав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, хоча ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановленні Законом України «Про захист прав споживачів».

Згідно з абзацом 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на час укладення спірного кредитного договору), кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Згідно із цим Законом послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1). _

Отже послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання їх недійсними.

Відповідно до ч.8 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на час укладення спірного кредитного договору), нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

З Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. _

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-2071цс16 та Верховним Судом у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 404/1339/15-ц.

Також, Верховний Суд України у постанові від 16 листопада 2016 року у справі, №5- 1746цс16 та Верховний Суд у постанові від 12 червня 2019 року у справі №813/3415/18 вказали, що відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 (в редакції, чинній на час укладення спірного кредитного договору), банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Умовами Кредитного договору передбачено плату за управління кредитом (щомісячні проценти) у розмірі 2,69 % від суми кредиту, тобто за дії, які кредитодавець здійснює на власну користь, що є незаконним. Окрім того, у Кредитному договорі не зазначено, які саме послуги за вказану плату за управління кредитом надавалися Відповідачу, як позичальнику.

Оскільки вимога Позивача про стягнення з Відповідача заборгованості з плати за управління кредитом (щомісячних процентів) у сумі 12114,43 гри ґрунтується на нікчемній умові Кредитного договору, то у задоволенні позову в цій частині належить відмовити.

Щодо посилання позивача у відповіді на відзив на позовну заяву на те, що Кредитним договором № 588923321 від 12.11.2015, оформленим у вигляді Заяви № 588923321 про отримання кредиту, передбачено такий вид нарахувань, як щомісячні відсотки у розмірі 2,69% від суми кредиту і саме їх мав сплачувати відповідач, однак при формуванні розрахунку заборгованості була допущена помилка і було вказано, що це плата на управління кредитом, то суд зазначає наступне.

Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню.

В даному випадку, якщо позивач встановив, що ним допущено описку, насамперед в розрахунку заборгованості за Кредитним договором № 588923321 від 25.11.2015 і відповідно в позовній заяві, в якій він просив стягнути із відповідача ОСОБА_1 саме плату за управління кредитом в розмірі 12114,43 грн., а не відсотки, то останній, реалізуючи своє право міг уточнитися із позовними вимогами до ОСОБА_1 у спосіб, передбачений процесуальним законодавством, однак цього не зробив. А суд, в силу ч. 5 ст. 81 ЦПК України, не може грунтувати судове рішення на припущеннях.

Щодо вимог про стягнення заборгованості за пенею та відсотками необхідно зазначити про таке.

Пунктом 3 частини першої статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки у вигляді сплати неустойки.

Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги, зокрема, про стягнення неустойки.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Тобто, пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення и до тих пір, поки зобов`язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від тривалості правопорушення.

Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про стягнення обчислюється окремо за кожний день (місяць) нарахування пені. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Аналіз норм статті 266, частини другої статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Вказаний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду України від 1; листопада 2014 року у справі № 6-160цс14, від 25 травня 2016 року у справі № № 6-605цс16, від 8 червня 2016 року у справі № 6-3006це15.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Із позовної заяви ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» і доданих до неї документів вбачається, що Кредитний договір між сторонами був укладений 12.11.2015, строк, на який надається кредит, становить 24 місяця.

Строк погашення кредиту визначено щомісячними платежами за попередній місяць, а строк повернення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного у пункті 4 «Графік платежів» Кредитного договору, яким є 15.11.2017.

Як вбачається з наданого Позивачем розрахунку заборгованості, він просить стягнути з Позичальника на свою користь заборгованість з пені у сумі 8820,19 грн. за невиконання зобов`язань за Кредитним договором, нарахованої за період з 16.08.2016 по 30.07.2018, а з цим позовом звернувся до суду лише 02.09.2019, що у свою чергу дає правові підстави для відмови у задоволенні позовних вимог у цій частині у зв`язку з пропуском Позивачем строку спеціальної позовної давності, на застосуванні якої Відповідач наполягає.

При цьому, Позивач у своїй позовній заяві посилається на пункт 7.2 Умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФІС «ЦФР»,- як на підставу збільшення позовної давності до 10 років за домовленістю сторін Кредитного договору. Зокрема, до вимог, що виникають з кредитного договору або у зв`язку з ним, застосовується позовна давність у десять років.

Однак згідно з висновками Верховного Суду України, які викладені у постановах від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15, від 11 лютого 2015 року у справі № 6-240цс14, від 10 червня 2015 року у справі № 6-698цс15 та від 1 липня 2015 року № 6-757цс15, умови, в яких встановлено збільшену позовну давність, що не містять підпису позичальника, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору та відповідною письмовою угодою сторін про збільшення позовної давності.

До матеріалів справи Позивачем долучено Умови отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» в редакції від 30 березня 2015 року, які не містять підпису Позичальника.

Згідно правових висновків Великої Палати Верховного Суду викладених у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, якщо Умови та Правила надання банком кредиту, не містять підпису позичальника та при цьому банк не надає судам належних доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови та Правила містили ту чи іншу спірну умову, у момент підписання заяви позичальника, або в подальшому не змінювались, то такі Умови та Правила надання банком кредиту не можуть вважатися складовою частиною кредитного договору банку з цим позичальником.

Банк, на підтвердження тих чи інших умов кредитування, повинен надати підписані позичальником Умови та Правила надання банком кредиту або докази, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, наприклад, підписану заяву позичальника, яка містить посилання на конкретну редакцію таких Умов, відповідно, із наданням суду цієї редакції Умов або докази на підтвердження того, яка саме редакція Умов була чинною на дату підписання заяви позичальником, тощо.

Надані Умови та Правила надання банком кредиту, без підтвердження того, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, не повинні оцінюватися, як належний доказ у справах з аналогічними фактичними обставинами.

Таким чином, Умови отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» в редакції від 30 березня 2015 року не можна розцінювати як частину Кредитного договору, укладеного між сторонами 12 листопада 2015 року шляхом підписання заяви про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» та заяви № 588923321 від 12 листопада 2015 року на отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР». В силу цього Позивачем не доведено належними, допустимими та достатніми доказами обставини збільшення за домовленістю сторін строку позовної давності, у тому числі спеціальної.

У постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14- 318цс 18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що право кредитодавця нараховувати обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

З огляду на вказаний правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, право Позивача нараховувати річні проценти за кредитом та неустойку (пеню), які обумовлені Кредитним договором, після спливу строку кредитування (15 листопада 2017 року) припинилося. Отже, вимоги останнього відносно стягнення річних процентів за кредитом і пені, що заявлені після 15 листопада 2017 року та відображені у розрахунку заборгованості, не належать до задоволення, тобто заборгованість за відсотками (річними процентами) за період з 12 листопада 2015 року по 15 листопада 2017 року включно становить 1289,66 грн.

Щодо клопотання представника відповідача про зарахування незаконно розподілених на погашення неправомірної плати за управління кредитом (щомісячних процентів) коштів в сумі 7446,09 грн. на погашення заборгованості за відсотками (річними процентами), яка становить 1289,66 грн., та заборгованості за основною сумою боргу,(тілом кредиту), яка становить 11733,97 грн., суд вважає, що таке задоволенню не підлягає, оскільки вони були отримані первісним Кредитором - ТзОВ ФК «ЦФР» саме, як плату за управління кредитом, і відповідно механізм їх повернення інший - як безпідставно отриманих коштів.

Враховуючи усе вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Одночасно, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються з судового збору у розмірі 715,57 грн. пропорційно до задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 141, 258,259, 263-265,273 ЦПК України, суд-

У Х В А Л И В:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» - заборгованість за кредитним договором №588923321 від 12.11.2015 у розмірі 13023,63 грн., що складається з заборгованості за основним боргом у розмірі 11733,97 грн., заборгованості за відсотками у розмірі 1289,66 грн., а також судовий збір у розмірі 715,57 грн., а всього стягнути 13739 (тринадцять тисяч сімсот тридцять дев`ять грн.) 20 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Хмельницького апеляційного суду через Нетішинський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», юридична адреса: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30,

Відповідач: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , паспорт: серія НОМЕР_2 , виданий Приморським РВ УМВС України в Одеській області 20.11.2002, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Головуючий Р.М. Стасюк