Справа № 323/642/20
Провадження № 4-с/323/5/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.07.2020 р. м.Оріхів

Оріхівський районний суд Запорізької області у складі

головуючого - судді Мінаєва М.М.,

секретаря - Тахтаул А.Л.,

за участю

представника стягувача - адвоката Гардера О.Г.,

розглянувши в режимі відеоконференцзв`язку з Енергодарським міським судом Запорізької області матеріали цивільної справи за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Оріхівського районного відділу Державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), заінтересована особа стягувач Кредитна спілка «Актив»,

ВСТАНОВИВ:

10 березня 2020 року представник скаржника ОСОБА_1 адвокат Дубков А.В., звернувся до Оріхівського районного суду Запорізької області зі скаргою на бездіяльність державного виконавця, у якій просив:

- визнати бездіяльність ВДВС Оріхівського РУЮ щодо не зняття арешту з нерухомого майна ОСОБА_1 , що виник на підставі обтяження № НОМЕР_1 , протиправною;

- зобов`язати Відділ державної виконавчої служби Оріхівського РУЮ в особі начальника відділу зняти арешт з нерухомого майна, що виник на підставі обтяження №11085858, скасувати обтяження №11085858, та виключити останнє з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна.

Скарга обґрунтовується тим, що на виконанні Оріхівського РВ ДВС ГУТЮ у Запорізькій області перебувало виконавче провадження № 18990714 з примусового виконання виконавчого листа № 2-362 від 21.04.2010 року виданого Оріхівським районним судом Запорізької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь КС «Актив» боргу в сумі 308809,92 грн., в межах якого було внесене обтяження № 11085858. Вказане виконавче провадження завершено 26.12.2012 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV зі змінами та доповненнями (далі Закон № 606-XIV), та виконавчий документ повернуто стягувачу. При завершені виконавчого провадження арешт з майна боржника не знято. У зв`язку з закінченням строку зберігання (три роки від дати завершення виконавчого провадження) виконавче провадження №18990714 під час примусового виконання якого накладено арешт на майно боржника, знищено у відповідності до вимог п.п.9.9-9.13 порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби (Акт про вилучення виконавчих проваджень для знищення від 04.02.2016 року). Повторно виконавчий документ надійшов до Оріхівського РВ ДВС 14.03.2013 року. Виконавче провадження відкрито 18.03.2013 р. за №37031715. Завершено 30.10.2013 року з підстав п.10 ч.1 ст.49 ЗУ «Про виконавче провадження». У зв`язку з закінченням строку зберігання (три роки від дати завершення виконавчого провадження) виконавче провадження №37031715 знищено у відповідності до вимог п.п.9.9-9.13 порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби. Акт про вилучення виконавчих проваджень для знищення від 22.02.2017 року.

Повторно з 2013 року виконавчий лист №2-362 від 21.04.2010 року виданого Оріхівським районним судом Запорізької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь КС «Актив» боргу в сумі 308809,92 грн. на виконання до Оріхівського РВ ДВС не надходив.

06.02.2020 року представник скаржника поштою звернувся до начальника Оріхівського РВ ДВС Соболєвої Н.І. в порядку досудового врегулювання з клопотанням про зняття арешту з нерухомого майна, що виник на підставі обтяження №1108858 та скасування обтяження №1108858 з наступним виключенням з Єдиного реєстру заборон відчуження, як це передбачено ч.1 ст.47 З «Про виконавче провадження».

27.02.2020 року представник скаржника поштою отримав відповідь від начальника Оріхівського РВ ДВС Соболєвої Н.І. Листом, зокрема, повідомлялось про відмову у задоволенні клопотання, при цьому велось посилання на закон України у редакції, що втратила чинність, зміст ч.1 ст.40 ЗУ «Про виконавче провадження» посадовцями також проігноровано, натомість містилось рекомендація звернення до суду та зняття арешту в порядку ч.5 ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження».

Посилаючись на ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 12, ч. 5 ст. 37, ч. 1, ч. 3 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», представник скаржника вважає, що, оскільки стягувач повторно протягом останніх шести років виконавчий документ до примусового виконання не пред`явив, тобто пропустив максимально встановлений законом строк для такої дії, а тому обтяження підлягає скасуванню.

В судове засідання ОСОБА_1 , представник скаржника адвокат Дубков А.В. не з`явилися.

ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду скарги, про причини неявки не повідомила, клопотань процесуального характеру не надала.

Представник ОСОБА_1 , адвокат Дубков А.В., подав клопотання про відкладення розгляду скарги на іншу дату, пославшись на зайнятість в іншій справі, яка розглядається господарським судом Запорізької області.

В судовому засіданні, заслухавши думку представника стягувача, постановив усну ухвалу про визнання причин неявки скаржника та його представника неповажними, з огляду на те, що судове засідання з розгляду скарги було призначено на 10 год. 00 хв., а судове засідання в господарському суді Запорізької області на 16 год. 15. Грн., тобто з різницею в шість годин. При цьому представник скаржника не надав доказів про наявність об`єктивних перешкод взяти участь в обох засіданнях.

Відтак, неявка скаржника та його представника не є перешкодою для розгляду скарги по суті.

Оріхівський РВ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області свого представника в судове засідання не направив, про час та місце судового засідання повідомлений у встановлений процесуальним законодавством спосіб, у відзиві на скаргу вказав, що в задоволені скарги необхідно відмовити у зв`язку з її безпідставністю. Зокрема, у відзиві з посиланнями на відповідні норми Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, що була чинною на момент звернення виконавчого листа до виконання, а також у чинній редакції, зазначено, що арешт підлягає зняттю за рішенням державного виконавця лише у разі завершення виконавчого провадження з поверненням виконавчого документа суду або іншому органу (посадовій особі), який його видав. Оскільки в даному випадку виконавчий лист був повернутий стягувачеві, державний виконавець не наділений повноваженнями зняття арешту. Крім того, орган ДВС повідомив про те, що раніше скаржник звертався з такими самими вимогами до суду, але ухвалою Оріхівського районного суду Запорізької області від 21.01.2020 року у справі № 323/2209/19 у задоволенні скарги було відмовлено.

Представник стягувача КС «Актив» - адвокат Гардер О.Г. в судовому засіданні прохав відмовити в задоволенні скарги та прохав стягнути з ОСОБА_1 судові витрати з оплати професійної правничої допомоги в розмірі 2500,00 грн. на користь КС «Актив». Серед іншого, представник стягувача підтримав доводи, викладені у раніше наданому письмовому відзиві на скаргу. Зокрема, у відзиві на скаргу стягувач послався на те, що, по-перше, скаржник пропустила встановлений законом 10-денний строк для подання такої скарги, оскільки було відомо про викладені у ній обставини, як мінімум, ще у 2019 році; по-друге, подаючи державному виконавцю скаргу від 06.02.2020 року, скаржник послався на факти та норми права, які були йому давно відомі, і оцінка яким вже була надана ухвалою Оріхівського районного суду Запорізької області від 21.01.2020 року у справі № 323/2209/19; по-третє, підстави для зняття арешту повноваженнями державного виконавця відсутні, оскільки виконавчий документ був повернутий з підстав, які відповідно до закону не тягнуть таких наслідків. Крім того, скаржник продовжує залишатись боржником у 9-ти виконавчих провадженнях.

За клопотанням представника стягувача з архіву Оріхівського районного суду Запорізької області була витребувана справа № 323/2209/19.

Суд, дослідивши зібрані матеріали, заслухавши представника стягувача, вважає, що у задоволенні скарги слід відмовити, виходячи з наступних підстав.

Як передбачено ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Так, пунктом а частини першої статті 449 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна дізнатися про порушення її права або свободи.

Судом встановлено, що на виконанні Оріхівського РВ ДВС ГУТЮ у Запорізькій області перебувало виконавче провадження № 18990714 з примусового виконання виконавчого листа № 2-362 від 21.04.2010 року виданого Оріхівським районним судом Запорізької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь КС «Актив» боргу в сумі 308809,92 грн., в межах якого було внесене обтяження № 11085858.

Вказане виконавче провадження завершено 26.12.2012 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV зі змінами та доповненнями (далі Закон № 606-XIV), та виконавчий документ повернуто стягувачу.

При завершені виконавчого провадження арешт з майна боржника не знято. У зв`язку з закінченням строку зберігання (три роки від дати завершення виконавчого провадження) виконавче провадження №18990714 під час примусового виконання якого накладено арешт на майно боржника, знищено у відповідності до вимог п.п.9.9-9.13 порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби (Акт про вилучення виконавчих проваджень для знищення від 04.02.2016 року).

Повторно виконавчий документ надійшов до Оріхівського РВ ДВС 14.03.2013 року. Виконавче провадження відкрито 18.03.2013 р. за №37031715. Завершено 30.10.2013 року з підстав п.10 ч.1 ст.49 ЗУ «Про виконавче провадження». У зв`язку з закінченням строку зберігання (три роки від дати завершення виконавчого провадження) виконавче провадження №37031715 знищено у відповідності до вимог п.п.9.9-9.13 порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби (Акт про вилучення виконавчих проваджень для знищення від 22.02.2017 року).

Повторно з 2013 року виконавчий лист №2-362 від 21.04.2010 року виданого Оріхівським районним судом Запорізької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь КС «Актив» боргу в сумі 308809,92 грн. на виконання до Оріхівського РВ ДВС не надходив.

06.02.2020 року представник скаржника поштою звернувся до начальника Оріхівського РВ ДВС Соболєвої Н.І. в порядку досудового врегулювання з клопотанням про зняття арешту з нерухомого майна, що виник на підставі обтяження №1108858 та скасування обтяження №1108858 з наступним виключенням з Єдиного реєстру заборон відчуження, як це передбачено ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження».

27.02.2020 року представник скаржника поштою отримав відповідь від начальника Оріхівського РВ ДВС Соболєвої Н.І. Листом, зокрема, повідомлялось про відмову у задоволенні клопотання з рекомендацією звернення до суду та зняття арешту в порядку ч.5 ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження».

Однак, на момент здійснення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого 21.04.2010 року Оріхівським районним судом Запорізької області по справі №2-362, умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначались Законом України «Про виконавче провадження» №606-XIV, про що дійсно зазначалось у листі представнику скаржника як про правові підстави прийнятих у 2012-2013 роках рішень у межах виконавчих проваджень №№11085858, 37031715.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону № 606-XIV, виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Також, частиною четвертою статті 47 Закону № 606-XIV передбачено, що про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску державний виконавець виносить постанову з обов`язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строку у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ч. 1 ст. 50 Закону № 606-XIV, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Таким чином, з огляду на зазначені правові норми, в розумінні ч. 1 ст. 47 Закону № 606-XIV повернення виконавчого документа стягувачу та в розумінні ч. 1 ст. 49 Закону № 606-XIV закінчення (завершення) виконавчого провадження не є тотожним, а тому положення ч.1 ст. 50 Закону № 606-XIV за зазначеним спором не застосовуються.

Взагалі, норма ст. 50 Закону № 606-XIV не наділяє державного виконавця повноваженнями щодо зняття (скасування) арешту, накладеного на майно боржника, у випадку повернення виконавчого документу стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснення державним виконавцем заходів щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Разом з цим, суд не погоджується з доводами представника стягувача щодо пропущення скаржником строку для подання скарги, оскільки скарга подана у десятиденний строк після отримання відмови державного виконавця у знятті арешту від 27.07.2020 року.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

У ЦПК України визначено види судових витрат.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша - друга статті 133 ЦПК України).

Згідно з положенням пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Згідно з даними положеннями, адвокату, який представляє інтереси учасника справи, суд компенсує витрати, враховуючи гонорар, за умови, якщо він має договір про надання правової допомоги, в якому зазначені усі види послуг, які передбачено надати. Крім того, адвокат до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення має подати до суду детальний опис наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, а також докази цього.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

У цій справі представником стягувача - КС «Актив», участь якого є обов`язковою при розгляді скарг на дії державного виконавця, є адвокат Гардер О.Г., який надавав правову допомогу у відповідності до укладеного договору № 021 від 08 грудня 2016 р.

Згідно з пп. «д», «є» п. 2.1 вказаного договору, адвокат Гардер О.Г. представляє у встановленому порядку інтереси кредитної спілки в суді, дає консультації, висновки, довідки з правих питань. При виконанні вказаних обов`язків адвокат у справі згідно з п. п. «а» п. 2.3 договору вправі збирати відомості про факти, що можуть бути використані як докази у судових справах.

Пунктом 4.1 договором № 021 щодо надання юридичних послуг узгоджено, що після завершення робот виконавець (адвокат) у триденний строк направляє замовнику (КС) екземпляр акту прийомки-здачі виконаних робіт, а спілка відповідно до п. 4.3 договору перераховує грошові кошти протягом п`яти діб з дати надання рахунку на юридичні послуги.

КС «Актив» надано до матеріалів справи Акт № 6 здачі-приймання виконаних робіт за надання юридичних послуг та правової допомоги адвокатом за вказаним договором № 021, складений 20.05.2020 року, у якому викладено опис наданих адвокатом послуг.

У п. 1 акту зазначено, що адвокатом проаналізовано документи, які надані КС «Актив» після отримання їх з Оріхівського районного суду Запорізької області по справі № 323/642/20 за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність ВДВС Оріхівського РУЮ, у яку як стягувача було залучено КС «Актив»; ознайомлення з матеріалами кредитної справи ОСОБА_1 , та матеріалами виконавчого провадження відносно ОСОБА_1 ; вивчення та аналіз документів на предмет релевантності, незалежності, допустимості, ступеня вірогідності доказового значення; здійснено пошук відносно ОСОБА_1 по реєстрам боржників та базам даних; аналіз нормативного матеріалу, коментарів, роз`яснень, пошук судової практики у аналогічних справах; надання усної консультації щодо правовідносин по справі та обговорення із замовником правової позиції по справі.

Сторони визначили договірну ціну виконаних робіт (гонорару адвоката), з урахуванням умов договору, у розмірі 2500,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, вони містять складені адвокатом Гардером О.Г. запити та відповідні на них, докази здійснення пошуку за базами даних, а його участь у судових засіданнях підтверджено протоколами судових засідань.

Адвокатом Гардером О.Г. було виставлено у відповідності до умов договору № 021 рахунок № 8 від 20.05.2020 р. на оплату його послуг в сумі 2500,00 грн., який було оплачено КС «Актив» 20.05.2020 р., що підтверджується платіжним дорученням № 140.

Отже, суд вважає, що всі необхідні докази на підтвердження надання правничої допомоги адвокатом ОСОБА_2 О.Г. Кредитній спілці «Актив» підтверджені матеріалами справи.

Враховуючи, що стягувач заперечував проти скарги ОСОБА_3 , за наслідками розгляду якої було відмовлено в її задоволенні, то судові витрати стягувача підлягають відшкодуванню за рахунок боржника, яким подано таку необґрунтовану скаргу.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст. ст. 447-452 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 від 10.03.2020 року на бездіяльність державного виконавця Оріхівського районного відділу Державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) щодо невжиття дій зі зняття арешту з нерухомого майна, що виник на підставі обтяження № 11085858, а також про скасування цього обтяження та виключення його з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна, - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 ) на користь Кредитної спілки «Актив» (Запорізька область, м. Енергодар, вул. Центральна, буд. 4, ) судові витрати з оплати професійної правничої допомоги адвоката ОСОБА_4 у розмірі 2500,00 грн. (дві тисячі п`ятсот гривень 00 коп.).

Повний текст ухвали складений 31.07.2020 року.

Ухвала набирає законної сили після її підписання.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду безпосередньо або через Оріхівський районний суд Запорізької області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, а у разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, - протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії ухвали.

Суддя Оріхівського районного суду

Запорізької області М.М. Мінаєв