печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2020 року Печерський районний суд міста Києва

у складі: головуючого судді - Писанця В.А.,

при секретарі судових засідань - Московенку В.І.,

за участю: позивача - ОСОБА_1 , її представника - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - Линник Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «ВФ Ритейл», про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, в якому просила: визнати протиправним та скасувати наказ керівника напрямку з управління персоналом товариства з обмеженою відповідальністю «ВФ Ритейл» Власюк О.Л. «Про припинення трудового договору» від 27 квітня 2020 року № ЛС-760-К; поновити її на роботі на посаді молодшого експерта з підбору персоналу у відповідача; стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 28 квітня 2020 року до дня поновлення на роботі, який на день пред`явлення позову станом на 13 травня 2020 року становить 7 085,20 грн.; розподілити судові витрати; допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за один місяць.

ОСОБА_1 в обґрунтування позову вказує, що посада молодшого експерта з підбору персоналу у товаристві з обмеженою відповідальністю «ВФ Ритейл» була її першим робочим місцем після закінчення навчання у Миколаївському національному університеті імені В.О. Сухомлинського, а тому зазначила, що її звільнення відбулося з порушенням ст. 197 КЗпП України, якою передбачено надання працездатній молоді першого робочого місця на строк не менше двох років.

З огляду на що зазначила про наявність підстав для стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «ВФ Ритейл» середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 28 квітня 2020 року до дня поновлення на роботі на підставі ч. 2 ст. 235 КЗпП України.

Ухвалою судді від 05 червня 2020 року відкрито провадження у справі, а її розгляд призначено здійснювати за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання, сторонам роз`яснено підстави, час та черговість подання заяв по суті справи.

23 червня 2020 року до суду надійшов відзив, а 06 липня 2020 року відповідь на відзив.

Інших заяв, клопотань або заперечень до суду не надходило.

Ухвалою суду від 04 вересня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Вислухавши позивача та її представника, які в судовому засіданні вимоги позову підтримали та просили задовольнити, представника відповідача, який проти задоволення позову заперечував, просив відмовити, а тому суд, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їхній сукупності, перевіривши доводи сторін на відповідність нормам матеріального права, якими регулюються спірні правовідносини, що виникли у сторін, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що з 12 грудня 2019 року ОСОБА_1 відповідно до наказу № ЛС-1700-К від 09 грудня 2020 року працювала на посаді молодшого експерта з підбору персоналу в товаристві з обмеженою відповідальністю «ВФ Ритейл».

25 лютого 2020 року ОСОБА_1 ознайомлено з наказом відповідача від 25 лютого 2020 року № ЛС-395-К «Попередження про скорочення посади та наступне вивільнення» та запропоновано інші вакансії, що підтверджує її підпис про ознайомлення з наказом.

Наказом «Про припинення трудового договору» від 27 квітня 2020 року № ЛС-760- К ОСОБА_1 звільнено за ст. 40 п. 1 Кодексу законів про працю України.

Причиною винесення вказаного наказу стало скорочення чисельності або штату працівників, а підставою наказ про попередження про скорочення та подальше вивільнення.

ОСОБА_1 як на підставу для визнання протиправним та скасування наказу про її звільнення вказує, що це було її перше робоче місце після закінчення навчання у Миколаївському національному університеті імені В.О. Сухомлинського, а тому вважає її звільнення відбулося з порушенням ст. 197 КЗпП України, якою передбачено надання працездатній молоді першого робочого місця на строк не менше двох років, однак, суд не погоджується із такими доводами позивача з огляду на наступне.

З наданого позивачем Диплому НОМЕР_1, виданого 31 грудня 2018 року вбачається, що ОСОБА_1 закінчила навчання в Миколаївському національному університеті імені В.О. Сухомлинського в 2018 році та здобула кваліфікацію магістра психології.

12 грудня 2019 року, тобто через рік після закінчення вищого учбового закладу, ОСОБА_1 , відповідно до наказу № ЛС-1700-К від 09 грудня 2020 року було прийнято на роботу до товариства з обмеженою відповідальністю «ВФ РИТЕЙЛ» на посаду молодшого експерта з підбору персоналу.

Відповідно до ст. 197 КЗпП України, працездатній молоді - громадянам України віком від 15 до 28 років після закінчення або припинення навчання у загальноосвітніх, професійних навчально-виховних і вищих навчальних закладах, завершення професійної підготовки і перепідготовки, а також після звільнення зі строкової військової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу або альтернативної (невійськової) служби надається перше робоче місце на строк не менше двох років.

Молодим спеціалістам - випускникам державних навчальних закладів, потреба в яких раніше була заявлена підприємствами, установами, організаціями, надається робота за фахом на період не менше трьох років у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Статтею 7 Закону України «Про сприяння соціальному становленню та розвитку молоді в Україні» передбачено, що Держава забезпечує працездатній молоді надання першого робочого місця на строк не менше двох років після закінчення або припинення навчання у закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої і вищої освіти, завершення професійної підготовки і перепідготовки, а також після звільнення зі строкової військової або альтернативної (невійськової) служби.

Зазначеним законом, дано визначення терміну «молодий працівник» це громадянин України віком до 35 років, випускник закладу професійної (професійно-технічної), фахової передвищої або вищої освіти, який у шестимісячний строк після закінчення навчання працевлаштувався самостійно або за направленням закладу освіти чи територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, та продовжує працювати протягом трьох років за кваліфікацією, яку він набув під час навчання, в тому числі незалежно від місця першого працевлаштування.

Статтею 14 вказаного Закону передбачено, що до категорій громадян, що мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню, належать, зокрема, молодь, яка закінчила або припинила навчання у закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, звільнилася із строкової військової або альтернативної (невійськової) служби (протягом шести місяців після закінчення або припинення навчання чи служби) і яка вперше приймається на роботу.

Частиною 2 цієї статті визначено механізм виконання державою гарантій по забезпеченню працездатної молоді першим робочим місцем, а саме, для працевлаштування молоді, яка закінчила навчання, підприємствам, установам та організаціям з чисельністю штатних працівників понад 20 осіб встановлюється квота у розмірі 5 відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників за попередній календарний рік.

Наряду із цим, судом встановлено та сторонами не заперечується, що ОСОБА_1 було прийнято на роботу до відповідача після спливу шестимісячного строку з дня припинення навчання та не по встановленій державою, квоті, а тому очевидним є відсутність будь-яких пільг при звільненні.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ВФ РИТЕЙЛ» є суб`єктом підприємницької діяльності.

Відповідно до ст. 6 ГК України визначено загальні принципи господарювання, а саме: забезпечення економічної багатоманітності та рівний захист державою усіх суб`єктів господарювання; свобода підприємницької діяльності у межах, визначених законом; вільний рух капіталів, товарів та послуг на території України; обмеження державного регулювання економічних процесів у зв`язку з необхідністю забезпечення соціальної спрямованості економіки, добросовісної конкуренції у підприємництві, екологічного захисту населення, захисту прав споживачів та безпеки суспільства і держави; захист національного товаровиробника; заборона незаконного втручання органів державної влади та органів місцевого самоврядування. їх посадових осіб у господарські відносини.

Крім того, відповідно до ст. 44 ГК України наведено принципи підприємницької діяльності та визначено, що підприємництво здійснюється на основі: вільного вибору підприємцем видів підприємницької діяльності; самостійного формування підприємцем програми діяльності, вибору постачальників і споживачів продукції, що виробляється, залучення матеріально-технічних, фінансових та інших видів ресурсів, використання яких не обмежено законом, встановлення цін на продукцію та послуги відповідно до закону; вільного найму підприємцем працівників; комерційного розрахунку та власного комерційного ризику; вільного розпорядження прибутком, що залишається у підприємця після сплати податків, зборів та інших платежів, передбачених законом; самостійного здійснення підприємцем зовнішньоекономічної діяльності, використання підприємцем належної йому частки валютної виручки на свій розсуд.

Таким чином, застосування норм ст. 197 КЗпП України до суб`єктів підприємницької діяльності, протирічить загальним принципам здійснення підприємницької діяльності в Україні.

Враховуючи вищевикладене, на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до переконання, що на позивача не поширюються приписи ст. 197 КЗпП України, якою передбачено надання працездатній молоді першого робочого місця на строк не менше двох років, а зокрема її було належним чином ознайомлено із наказом відповідача від 25 лютого 2020 року № ЛС-395-К «Попередження про скорочення посади та наступне вивільнення» та запропоновано інші вакансії, тому звільнення відбулось без порушенням вимог чинного трудового законодавства, отже вимоги позову задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. ст.ст. 10, 11, 60, 141, 179, 208, 209, 212-215, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «ВФ Ритейл», про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 25 лютого 2021 року.

Суддя В. А. Писанець