ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 641/9433/19

Провадження № 22-ц/818/2052/20

29 квітня 2020 року

м.Харків

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Овсяннікової А.І.

суддів - Коваленко І.П., Тичкової О.Ю.

за участю секретаря Чабан А.В.

учасники справи:

скаржник ОСОБА_1

заінтересовані особи: Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах міста Харкова Головного територіального управління юстиції в Харківській області

Акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит»

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі його представника ОСОБА_2 на ухвалу Комінтернівського районного суду міста Харкова від 20 січня 2020 року у складі судді Колодяжної І.М. по справі № 641/9433/19 за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах міста Харкова Головного територіального управління юстиції в Харківській області та Акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» на дії державного виконавця,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця, заінтересовані особи: Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах міста Харкова Головного територіального управління юстиції в Харківській області та Акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит».

В обґрунтування скарги зазначає, що 05 листопада 2019 року його представник ознайомився з матеріалами виконавчого провадження №52592503 та йому стало відомо, що вказане виконавче провадження відкрито 04 жовтня 2016 року на підставі виконавчого листа Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08 листопада 2011 року. Строк пред`явлення його до виконання-1 рік, а тому цей строк закінчився в листопаді 2012 року. В подальшому в межах відкритого виконавчого провадження державним виконавцем 23 вересня 2019 року винесено постанову про арешт майна боржника, а також постанову про арешт грошових коштів боржника.

Зазначає, що йому не надсилались у встановленому порядку ані постанова про відкриття провадження, ані про арешт майна і коштів боржника.

Просить скасувати постанови державного виконавця Міжрайонного ВДВС по Основ`янському та Слобідському районах міста Харків ГТУЮ у Харківській області про відкриття виконавчого провадження від 04 жовтня 2016 року, про арешт майна боржника від 23 вересня 2019 року , про арешт грошових коштів боржника від 23 вересня 2019 року та зобов`язати уповноважену особу відділу закрити виконавче провадження №52592503 та внести відповідні записи до державних реєстрів обтяжень рухомого майна та речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень .

Державний виконавець Міжрайонного ВДВС по Основ`янському та Слобідському районах міста Харків ГТУЮ в Харківській області заперечував проти скарги. Зазначає, що у ВДВС на примусовому виконанні перебуває виконавче провадження ВП № 52592503 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1266/2011 виданого 28 листопада 2011 року Комінтернівським районним судом м. Харкова про стягнення солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» 163250,07 грн. 04 жовтня 2016 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 07 жовтня 2016 року державним виконавцем з метою перевірки та встановлення майнового стану боржника були направлені відповідні запити: до Пенсійного фонду України, Державної фіскальної служби України. Згідно отриманих відповідей боржник отримує дохід у Регіональній Філії «Південна залізниця «ПАТ «Українська Залізниця». Встановлено щодо наявності у боржника нерухомого майна, а саме земельної ділянки, житлового будинку та накладено арешт на все майно боржника на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження ВП №35439441. 14 листопада 2018 року на адресу боржника направлено виклик державного виконавця, з`явитися до відділу щодо сплати боргу за вищевказаним виконавчим документом або надання підтверджуючих документів про сплату та одночасно зобов`язано боржника надати пояснення за фактом невиконання вимог виконавчого документа, а також повідомити про заходи, що вживаються з метою його виконання; достовірні відомості про кошти в гривнях та іноземній валюті, інші цінності, відомості про майно, що перебуває в заставі/іпотеці або інших осіб, про кошти та майно, належні від інших осіб з наданням копій підтверджуючих документів. 23 вересня 2019 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та внесено реєстраційний запис до Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Також, скаржником не доведені підстави пропуску строку.

В судове засідання представник заінтересованої особи - АТ « Банк «Фінанси та кредит» не з`явився.

Ухвалою Комінтернівського районного суду міста Харкова від 20 січня 2020 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 - відмовлено.

Ухвала мотивована тим, що державний виконавець діяв відповідно до вимог чинного законодавства, а тому підстав для задоволення скарги не вбачається.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_2 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою задовольнити скаргу.

З витягу з АСВП щодо ВП № 35439441 вбачається, що виконавче провадження було відкрито на підставі виконавчого листа щодо іншого боржника - ОСОБА_3 , а також, що виконавчий лист повернуто стягувачу 18 липня 2016 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження».

На виконавчому листі відносно нього стоїть відмітка про повернення виконавчого листа 11 липня 2016 року. Отже наявні різні виконавчі листи та різні виконавчі провадження, тому у суду не було підстав посилатись на вказаний документ як підставу для відмови в задоволені скарги.

Зазначає щодо відсутності даних про існування факту повернення виконавчого листа у раніше відкритому відносно боржника виконавчому провадженні, відповідно судом не було достовірно встановлено, чи дійсно відкривалось первісне виконавче провадження, коли саме і чи не пропущений був встановлений законом строк для первісного подання виконавчого листа до виконання.

Станом на 2016 рік у боржника перебувало у власності нерухоме майно, тому не було підстав для повернення виконавчого листа без виконання з посиланням на п. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження».

Заява стягувача від 30 вересня 2016 року не містить вказівки на те, що виконавчий лист подається повторно, а також обґрунтування того, чому строк подання виконавчого листа до виконання не є пропущеним.

Колегія суддів, вислухав суддю доповідача, дослідив матеріали справи та обговорив доводи апеляційної скарги вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08 листопада 2011 року стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитом в розмірі 161 515 грн. 07 коп. та 1 735 грн. судових витрат, а всього 163 250,07 грн.

28 листопада 2011 року видано виконавчий лист, який 05 травня 2012 року пред`явлено до виконання.

Виконавчий лист повернуто на підставі п.2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження»(а.с. 33).

04 жовтня 2016 року постановою державного виконавця відкрито виконавче провадження ВП № 52592503 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1266/2011 від 28 листопада 2011 року.

З метою перевірки та встановлення майнового стану боржника державним виконавцем направлялись відповідні запити до Пенсійного фонду України, Державної фіскальної служби України тощо.

23 вересня 2019 року старшим державним виконавцем винесено постанови про арешт майна боржника та про арешт коштів боржника.

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 суд першої інстанції обґрунтовано виходив з тих обставин, що підстав для визнання дій державного виконавця неправомірними та скасування оскаржуваних постанов не вбачається.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язанні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом статті 1 Закону України № 606-XIV від 21 квітня 1999 року «Про виконавче провадження» у редакції, чинній на дату винесення державним виконавцем оскаржуваної постанови про відкриття провадження, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби (частина перша статті 25 Закону України «Про виконавче провадження», у зазначеній вище редакції).

Заперечуючи щодо правомірності дій державного виконавця ОСОБА_1 зазначає, що виконавчий лист видано 28 листопада 2011 року, строк його пред`явлення - 1 рік. Між тим, виконавче провадження відкрито 04 жовтня 2016 року, тобто після спливу строку пред`явлення його до виконання. Також вказує, що на виконавчому листі про стягнення заборгованості стоїть відмітка про повернення виконавчого листа 11 липня 2016 року, а не 18 липня 2016 року як зазначено державним виконавцем та надано відповідні матеріали, що свідчить, що на виконанні у державного виконавця у 2012 та 2016 роках перебували різні виконавчі листи.

За ст. 47, 22, 23 Закону України «Про виконавче провадження» 1999 року повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону

Виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються:1) пред`явленням виконавчого документа до виконання; 2) частковим виконанням рішення боржником; 3) наданням судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з моменту закінчення дії відповідної заборони.

З матеріалів виконавчого провадження спецпідрозділ(а.с. 63-65) дійсно вбачається, що 05 травня 2012 року до виконавчої служби надійшов виконавчий лист від 28 листопада 2011 року №2-12-66 та 08 травня 2012 року відкрито виконавче провадження. Боржником за цим виконавчим листом визначено ОСОБА_4 18 липня 2016 року виконавчий лист повернуто стягувачеві згідно п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (відсутність у боржника майна). Строк повторного пред`явлення визначено до 18 липня 2017 року.

У відмітках виконавчого листа від 08 листопада 2011 року, боржником за яким є ОСОБА_1 , державним виконавцем зазначено, що виконавчий лист повертається за п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» 11 липня 2016 року(а.с. 33).

Між тим, як вбачається з матеріалів справи рішення суду про стягнення заборгованості ухвалено стосовно солідарного стягнення заборгованості з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Згідно ст. 368 ЦПК України у разі якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а також якщо належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обов`язок чи право стягнення є солідарним.

За ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» 1999 року у разі якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а також якщо належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обов`язок чи право стягнення є солідарним.

Отже, вимогами чинного законодавства передбачено видачу окремих виконавчих листів щодо кожного боржника, які можуть бути пред`явлені до виконання одночасно. Пред`явлення до виконання виконавчого листа про стягнення заборгованості з ОСОБА_4 не виключає можливості перебування на виконанні виконавчого листа щодо ОСОБА_1 , який згідно приміток повернуто 11 липня 2016 року, що не спростовано скаржником.

Враховуючи повернення виконавчого листа 11 липня 2016 року повторно він може бути пред`явлений до 11 липня 2017 року.

30 вересня 2016 року АТ «Фінанси та кредит» повторно направлено до ВДВС виконавчий лист до виконання та постановою державного виконавця від 04 жовтня 2016 року відкрито виконавче провадження, тобто в межах річного строку після переривання строку пред`явлення виконавчого документа його поверненням, що відповідає вимогам ст. 23 Закону України «Про виконавче провадження».

За таких обставин вважати, що стягувачем пропущено строк пред`явлення виконавчого листа до виконання, що є підставою для його повернення - не можна.

Отже, вважати дії державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження такими, що не відповідають вимогам Закону не можна.

Щодо правомірності постанов про накладення арешту на майно та грошові кошти, то суд виходить з наступного.

Згідно з частиною п`ятою статті 25 Закону України «Про виконавче провадження», у зазначеній вище редакції, передбачено, що копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Відповідно до частини першої статті 31 Закону України «Про виконавче провадження», у зазначеній вище редакції, копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, які державний виконавець зобов`язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Відповідно до вимог частини першої статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» 2016 року копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням.

Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Відповідно до підпункту 4.1.1 пункту 4.1 розділу 4 Інструкції про проведення виконавчих дій від 15 грудня 1999 року державний виконавець, починаючи виконувати рішення, повинен пересвідчитись чи отримана боржником копія постанови про відкриття виконавчого провадження і чи здійснені ним дії, спрямовані на добровільне виконання рішення у встановлений постановою строк. Дана Інструкція втратила чинність 18 січня 2016 року, тобто на час винесення постанови про відкриття виконавчого провадження законодавством не передбачався обов`язок перевірки отримання такої постанови, а достатньою умовою для подальшого здійснення виконавчих дій було її направлення боржникові.

Отже, виходячи з вимог Закону боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі, що, в свою чергу, і було зроблено державним виконавцем.

Таким чином, державним виконавцем виконано обов`язок в частині належного надсилання документів виконавчого провадження боржникові, на адресу зазначену у виконавчому листі, що відповідає усталеній практиці Верховного Суду( постанова від 16 грудня 2019 року по справі №522/18977/17).

Доказів, що неотримання постанови про відкриття виконавчого провадження суттєво порушило його права, завдало шкоду законним інтересам, вплинуло на можливість добровільного виконання рішення суду ОСОБА_1 не надано.

Отже, неотримання, як зазначає ОСОБА_1 , оскаржуваних постанов з незалежних від державного виконавця причин не може бути підставою для визнання його дій неправомірними та скасування прийнятих ним рішень.

Щодо посилання ОСОБА_1 , що в матеріалах виконавчого провадження відсутні дані щодо направлення постанови про відкриття виконавчого провадження, оскільки супровідний лист датований 10 березня 2016 року, тобто, виконавче провадження безпідставно було відкрито 10 березня 2016 року, закрито 11 липня 2016 року, а потім знову відкрито 04 жовтня 2016 року, то суд виходить з наступного.

Згідно п. 3.3 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби документи виконавчого провадження, в тому числі скарги, заяви (клопотання) сторін виконавчого провадження, які подаються відповідно до Закону України "Про виконавче провадження", та матеріали за наслідками їх розгляду, є невід`ємною частиною виконавчого провадження і приєднуються до нього.

З наданих матеріалів виконавчого провадження(а.с.36) вбачається, що на а.с. 8 є супровідний лист щодо направлення ОСОБА_1 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» постанови про відкриття виконавчого провадження, який датовано 10 березня 2016 року. З даного виконавчого листа вбачається, що боржнику направлена постанова саме від 04 жовтня 2016 року з виконання виконавчого листва №2-1266/2011 від 28 листопада 2011 року . Цей лист долучено саме до матеріалів виконавчого провадження ВП №52592503, яке відкрито 04 жовтня 2016 року. Доказів щодо існування іншого виконавчого провадження, в межах якого винесена постанова від 10 березня 2016 року, як посилається ОСОБА_1 , скаржником не надано.

За таких обставин суд вважає зазначення дати на супровідному листі як «10.03.2016» як технічну помилку.

Частинами першою, другою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Одночасно частиною п`ятою вказаної статті визначено, що у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Приписами статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Отже, арешт майна боржника є одним із заходів виконавчого провадження з метою примусового виконання рішення суду для задоволення законних інтересів стягувача, а тому винесення таких постанов відповідає вимогам Закону.

За таких обставин підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують, підстав для скасування ухвали суду не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381-384 ЦПК України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі його представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Комінтернівського районного суду міста Харкова від 20 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 30 квітня 2020 року.

Головуючий А.І. Овсяннікова

Судді: І.П. Коваленко

О.Ю. Тичкова