Справа № 316/195/20
Провадження № 2/316/406/20
"20" травня 2020 р. м.Енергодар
Енергодарський міський суд Запорізької області
у складі головуючого судді Бульби О.М.
за участю секретаря судового засідання Черкашиної О.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання приміщення суду в м.Енергодарі Запорізької області, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу №316/195/20 за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
30.01.2020 р. Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі позивач, АТ КБ «ПриватБанк»), в особі свого представника Гребенюк Олександра Сергійовича, звернулось до Енергодарського міського суду Запорізької області з позовною заявою до ОСОБА_1 (далі відповідач, ОСОБА_1 ) в якій зазначає наступне.
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг (далі Договір), що підтверджується підписом у заяві.
Банк свої зобов`язання за Договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту.
Згідно умов Договору, відповідач зобов`язався погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, сплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором.
Однак, відповідач не надав своєчасно позивачу грошові кошти, чим допустив порушення зобов`язання за Договором.
Просить суд стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» вищезазначену суму заборгованості за кредитним договором та суму сплаченого судового збору при зверненні до суду.
Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 04.02.2020 р. відмовлено у розгляді справи в порядку спрощеного провадження та справу призначено до розгляду в загальному позовному провадженні з підготовчого судового засідання (а.с.46).
В судове засідання, для розгляду справи по суті, представник позивача АТ КБ «ПриватБанк», повідомлений належним чином про розгляд даної справи судом, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення через відділення поштового зв`язку «Укрпошта» (а.с.49) - не з`явився, заяв або клопотань про відкладення розгляду справи представником до суду надано не було. У пункті 3 вимог позову, представник позивача просить суд розглядати справу у відсутності представника Банку в разі неявки відповідача не заперечуючи проти винесення заочного рішення (а.с.5зворот).
А також в окремому письмовому клопотанні датованому 24.01.2020 р., яке було подано разом з позовною заявою, представником позивача підтримані позовні вимоги в повному обсязі з зазначенням про наявність усіх доказів в матеріалах справи, просить розглянути справу без участі представника позивача та не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення у разі виникнення обставин викладених в ч.1 ст.280 ЦПК України (а.с.7).
Відповідач ОСОБА_1 , в судове засідання для розгляду справи по суті, не з`явився, про поважність причин неявки суд не повідомив, будь-яких заяв або клопотань, відзову або заперечень проти позову, до суду не надав.
Про день, час та місце розгляду справи судом відповідач повідомлявся як рекомендованою поштовою кореспонденцією через відділення поштового зв`язку «Укрпошта» за адресою останньою відомою суду адресою місця проживання відповідача зазначеною в позовній заяві позивачем (а.с.2), яка співпадає з адресую зазначеною в Анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку датованої 23.08.2017 р. (а.с.14) та даних копії паспорта на ім`я ОСОБА_1 про зареєстроване його місце проживання (а.с.34).
Згідно ч.9 ст.28 ЦПК України, позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).
Однак, до суду повернувся поштовий конверт судового відправлення з відміткою поштового зв`язку «Укрпошта»: «адресат відсутній» (а.с.50).
Згідно ч.1 ст.131 ЦПК України, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Враховуючи, що відповідно до інформації з Сектора реєстрації Енергодарської міської ради від 31.01.2020 р. відповідач по справі ОСОБА_1 не зареєстрований в м.Енергодарі (а.с.45), у суду відсутні дані про місце роботи відповідача, його офіційна електронна скринька, а також інші дані про місце його проживання, відповідач викликався до суду через розміщення оголошення про виклик на офіційному веб-порталі «Судова влада» відповідно до приписів ч.11 ст.128 ЦПК України
Згідно ч.11 ст.128 ЦПК України, з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.
Враховуючи, що явка сторін не визнавалась судом обов`язковою (п.3 ч.2 ст.43 ЦПК України), сторони належним чином повідомлені про розгляд справи судом, до суду не надходило заяв або клопотань про перенесення слухання справи, заперечень або відзову проти позову, сторона позивача не заперечує проти розгляду справи в заочному провадженні, а отже наявність у сукупності всіх умов визначені ч.1 ст.280 ЦПК України, суд ухвалив: провести розгляд справи у відсутності неявившихся учасників, в порядку заочного провадження, на підставі наявних у справі матеріалів.
У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін по справі, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши наявні у справі матеріали, суд дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що на доведення наявності грошових (кредитних) зобов`язань у відповідача ОСОБА_1 перед позивачем АТ КБ «Приватбанк» та обґрунтування своїх вимог, стороною позивача було надано до матеріалів позову: Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку датовану 23.08.2017 р. (а.с.14); Розрахунок заборгованості за договором №б/н від 23.08.2017 р. укладеного між ПриватБанком та клієнтом ОСОБА_1 , станом на 31.08.2019 р. (а.с.10-13) (далі Розрахунок); Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» (а.с.15-15зворот); «Витяг з умов та правил надання банківських послуг» (а.с.16-32зворот), який зазначено позивачем у позові як Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг у новій редакції, що відображає внесені зміни та знаходяться на сайті www.privatbank.ua (а.с.5); копію паспорта на ім`я відповідача ОСОБА_1 (а.с.33-34).
В обґрунтування своїх вимог та нарахування заборгованості та її складових, представник позивача, у змісті позову, посилається також і на «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи банку» які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, зазначаючи їх як формуляри та стандартні форми, згідно яких обслуговується відповідач, який, на думку сторони позивача, підписавши Заяву підтвердив, що він проінформований про умови кредитування в АТ «ПРИВАТБАНК» (а.с.2зворот).
Аналізуючи зазначене позивачем у змісті позовної заяви в обґрунтування його вимог до відповідача, наданих на їх підтвердження матеріалів, норми права на які посилається сторона позивача, суд враховуючи, у тому числі, положення пунктів 1, 2, 4 частини 1 статті 264 ЦПК України, якими визначено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, дійшов висновку, що позовні вимоги є безпідставними, і не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Згідно приписів ст.ст.13, 81 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, на підставі доказів, поданих учасниками справи і витребуваних судом, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються у договорі.
Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною 1 статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).
Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Проте, суд вважає, що стороною позивача не доведено будь-якими доказами ні існування кредитного договору б/н від 23.08.2017 р. укладеного між позивачем та відповідачем, ні договору приєднання до умов кредитного договору б/н від 23.08.2017 р. відповідно до положень ст.634 ЦК України і, взагалі, не доведено наявності грошових (кредитних) зобов`язань у відповідача перед позивачем, у тому числі тих, про які зазначає сторона позивач, враховуючи наступне.
Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з частиною 2 статті 509 ЦК України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, якими, зокрема є договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст.11 ЦК України).
Відповідно до частин 1 та 2 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Положеннями статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з частиною 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з частиною 1 статті 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 р. у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19) зроблено висновок, зокрема, що згідно із частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. З огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до правового висновку викладеного Верховним Судом в постанові від 03.07.2019 р. у справі №342/180/17, провадження №14-131цс19, Умови та Правила надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником.
З Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку датованої 23.08.2017 р. (далі Анкета-заява), крім посилань на те, що підписанням цієї анкети-заяви особа (відповідач по справі) приєднується до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, які розміщені на офіційному сайті банку в мережі Інтернет, судом не встановлено наявності будь-яких розділів чи пунктів з яких можливо було би встановити з якою метою була підписана ОСОБА_1 дана Анкета заява (а.с.14), у тому числі, що підписана вона була з метою отримання в Банку позивача будь-яких грошових коштів, у тому числі, і тих про які зазначає представник позивача в позовній заяві.
Анкета-заява, не містить і процентної ставки, умов про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення грошового зобов`язання та їх розміру, та, а загалі, волевиявлення відповідача на те, що він, ознайомившись з «Умовами та правилами надання банківських послуг», надав свою згоду на відкриття рахунку в Банку для отримання на нього будь-яких грошових коштів позивача «ПриватБанк» у користування та пов`язаних з цим обов`язків щодо виконання грошових зобов`язань перед позивачем, як про це вказує представник позивача.
А отже є безпідставними, як посилання позивача так і долучення до матеріалів позову, будь-яких Умов, Правил та Тарифів, у тому числі, і ті що розміщені на офіційному сайті позивача www.privatbank.ua, за якими позивачем обслуговуються кредитні рахунки, оскільки відсутнє волевиявлення відповідача на відкриття як зазначеного позивачем рахунку, так і будь-якого іншого рахунку для отримання грошових коштів банку.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено у постанові Верховного Суду від 03.07.2019 р. у справі №342/180/17, провадження №14-131цс19.
Наявні у справі Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» (а.с.15-15зворот) та «Витяг з умов та правил надання банківських послуг» (а.с.16-32зворот) не містять підпису відповідача та чи будь-яких даних з яких було б можливо встановити, у тому числі, що вони відносяться до грошових зобов`язань відповідача перед позивачем, які виникли у тому числі 23.08.2017 р.. Погодження їх відповідачем, у вигляді їх підписання, дати підписання та інших даних які б ідентифікували особу відповідача та його згоду з умовами зазначеними у вказаних документах - відсутнє.
Безпідставним, на думку суду, є і долучення представником позивача копії паспорта на ім`я відповідача (а.с.33-34), оскільки ця копія не містить будь-яких даних з яких можливо було встановити, у тому числі, наявність фінансових відносини зобов`язального характеру між відповідачем та позивачем, у тому числі і кредитних про які зазначає позивач.
Розрахунок (а.с.10-13), також не підтверджує наявності грошових зобов`язань у відповідача перед позивачем які виникли 23.08.2017 р., у тому числі і на Умовах, Правилах та тарифах про які зазначає сторона позивача, оскільки, крім того, що Розрахунок заборгованості не є первинним документом за своєю природою («Перелік первинних документів» затверджений наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012 р. №578/5), наявності первинних документів на яких би було зафіксовано факт виконання господарської операції у вигляді надання позивачем відповідачу, перш за все 23.08.2017 р., грошових (кредитних) коштів та їх розмір суду надано не було, а судом не встановлено таких документів.
Крім того, слід зазначити, що перший рядок Розрахунку датовано 21.06.2018 р., а ні 23.08.2017 р., при цьому показники в ньому нульові (а.с.10). А в разі наявності грошових зобов`язань, які виникли з дати вказаної у Розрахунку 21.06.2018 р., в якому, при цьому, наявні нульові показники, як і та наступні дати вказані у рядках Розрахунку - не є предметом даного позову.
За встановлених судом, зазначених обставин, неможливим є і застосування правил частини 1 статті 634 ЦК України, оскільки позивачем не надано, а судом не встановлено, наявності будь-яких формулярів або інших стандартних форм щодо видачі, отримання відповідачем кредитних коштів від позивача, умов їх використовування та обов`язку, з їх повернення, які б були погоджені відповідачем.
Європейський Суд з прав людини у п.43 рішення від 14.02.2008 р. у справі «Кобець проти України», п.53 рішення від 20.09.2012 р. у справі «Федорченко та Лозенко проти України» зазначив, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою. Тобто, розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей.
Зі змісту позову та наявних у суду матеріалів вбачається лише припущення можливого існування кредитних зобов`язань у відповідача перед позивачем, проте, згідно ч.6 ст.81 ЦПК України - доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно приписів ч.2 та ч.3 ст.83 ЦПК України, позивач повинен подати суду докази, надання яких є не правом, а обов`язком.
Підстав звільнення від доказування (ст.83 ЦПК України) - судом не встановлено.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що за підстав якими позивач обґрунтовує свої вимоги до відповідача та наявних у суду матеріалів, за зазначених вище обставин, норм матеріального та процесуального права, відсутні законні підстави для задоволення позовних вимог, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.
Згідно приписів п.6 ч.1 ст.264, п.2 ч.5 ст.265 ЦПК України, при ухваленні рішення, суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, про що зазначає у резолютивній частині рішення.
Відповідно до вимог ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно ч.1, ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що суд дійшов висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню, судові витрати з відповідача на користь позивача у вигляді сплаченого позивачем судового збору в розмірі 2102 грн. (а.с.1) - розподілу не підлягають.
З урахуванням вищезазначеного, керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 12, 28, 76-82, 89, 95, 141, 247, 263, 265, 274, 275, 279, 352, 354, 355 ЦПК України, суд
В задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Запорізького апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарженнярішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О. М. Бульба