Справа № 539/3639/15-ц
Провадження № 2/539/630/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2020 року Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

в складі: головуючого судді Даценка В.М.,

секретаря Шрейтер С.О.,

представника відповідача Антіховича В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лубни цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач АТ КБ «Приватбанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 01.11.2006 року ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 36% на рік на суму заборгованості за кредитом.

Позивач стверджує, що підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п.3.3 Умов та Правил надання банківських послуг.

АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за відповідним договором виконав в повному обсязі, а саме, надав відповідачу кредитні кошти.

В свою чергу відповідач не виконує зобов`язання за договором, в зв`язку з чим станом на 30.06.2015 року у неї виникла заборгованість в сумі 33193,44 гривні, яка складається з: 7355,50 гривень заборгованість за кредитом; 25837,94 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом.

Від цієї суми віднімається сума у розмірі 12787,99 гривень, яка була задоволена рішенням Лубенського імськрайонного суду від 29.06.2011 року, тобто різниця становить 20405,45 гривень.

Крім цього, відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг, позивач зазначає, що відповідач повинна сплатити штрафи 500 гривень штрафу (фіксована частина), 1020,27 гривень штрафу (процентна складова) і загальна сума заборгованості становить 21925,72 гривні, яку позивач просить стягнути.

У судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений, звернувся до суду з клопотанням, прохаючи розглядати справу без його участі, позовні вимоги прохав задовольнити.

Представник відповідача адвокат Антіхович В.В. позов не визнав, прохає відмовити у його задоволенні, мотивуючи тим, що позивач підписувала виключно заяву-анкету на отримання коштів, а з «Умовами та правилами надання банківських послуг», її ознайомлено не було і вказані документи вона не підписувала. Крім цього, суму тіла кредиту вже було стягнуто з відповідача за рішенням суду від 29.06.2011 року.

Заслухавши представника відповідача, з`ясувавши обставини справи, дослідивши докази, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлено, що 01.11.2006 року між АТ КБ «Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір б/н, шляхом підписання відповідачем заяви позичальника (а.с.12), згідно умов якої остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 36% на рік на суму заборгованості.

Відповідач не виконувала зобов`язання, щодо виплати заборгованості за кредитним договором, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 30.06.2015 року становить 33193,44 гривні, з яких: 7355,50 гривень заборгованість за кредитом; 25837,94 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом, відповідно до розрахунку позивача (а.с.7-10).

Позивач зазначає, що частина заборгованості за цим кредитним договором вже було стягнуто з відповідача за заочним рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 29.06.2011 року, а саме: 7355,50 гривень заборгованість за кредитом; 4347,35 гривень заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 500 гривень штраф (фіксована частина) та 585,14 гривень штраф (процентна складова) (а.с.6).

А тому в межах цієї справи позивач просить суд стягнути різницю між нарахованою та стягнутою сумою заборгованості.

На думку суду, пред`явлені вимоги є безпідставними.

Судом встановлено, що сума кредиту була стягнута заочним рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 29.06.2011 року.

Відтак суть пред`явленої вимоги полягає в стягненні з відповідача нарахованих відсотків та штрафів відповідно до кредитного договору від 01.11.2006 року з 28.02.2011 року.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В такому випадку права позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Відтак, суд приходить до висновку, що підстави для нарахування відсотків, а також суми штрафних санкцій, після набрання законної сили рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 29.06.2011 року відсутні.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

За вимог ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частиною 1 та 2 ст. 639 Цивільного кодексу України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Встановлено, що "Умови та правила надання банківських послуг", які додані позивачем до матеріалів справи, та на які посилається позивач, не містять підпису позичальника ОСОБА_1 , тобто наданий доказ не може оцінюватись судом, як належний у зв`язку з тим, що немає підтвердження того, що, укладаючи кредитний договір, саме ці Умови розуміла відповідач, і що саме ця редакція Умов була чинною на дату підписання Угоди, відповідно, Умови та правила надання банківських послуг в даному випадку не можуть бути доказом існування договірних відносин.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Враховуючи такі обставини у справі, наведені норми цивільного законодавства, суд приходить до висновку, що наведені умови/правила/тарифи не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору. Відтак, при укладенні договору шляхом підписання відповідачем вищевказаної анкети-заяви його сторонами не були погоджені такі умови договору як розмір кредиту, термін його повернення, підстави та умови нарахування відсотків, сплати комісій, штрафу та пені.

Суд відхиляє доводи банку відносно того, що такі умови знаходилися на сайті АТ КБ «Приватбанку», як невід`ємні частини спірного договору. У цих умовах і міститься інформація про процентну ставку та про штрафи за прострочку оплати боргу. Проте, умови на даному сайті не можуть бути застосовані судом, адже, у анкеті-заявці відсутня інформація, що позичальник ознайомилася з умовами, які містяться саме на зазначеному сайті. Більше того, сам банк неодноразово їх змінював, а тому, мав можливість подати до суду примірник таких умов, який може містити положення, які є менш сприятливими для позичальника, тобто, позивач не підтвердив, які ж конкретні умови він запропонував позичальнику при підписанні анкети-заявці, так як на поданому банком екземплярі умов відсутній підпис позичальника

Виходячи з правового аналізу вказаних норм, представлені банківською установою умови, правила та тарифи надання кредиту не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі умови/правила/тарифи не містять підпису позичальника, не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці умови/правила/тарифи розумів позичальник при підписанні відповідної заяви позичальника, що умови/правила/тарифи містили в момент підписання заяви позичальника саме заявлені банківською установою розміри та підстави для нарахування відсотків, комісій та пені, або ж в подальшому такі умови/правила/тарифи не змінювались.

Отже, іншою підставою для відмови в задоволенні цього позову є те, що позичальник не підписав жодного документу, який би обумовлював порядок та умови нарахування і сплати штрафів та відсотків.

Така правова позиція була висловлена:

- Постанова Верховного Суду від 11 липня 2018 року по справі № 356/1261/16-ц;

- Постанова Верховного Суду від 06 червня 2018 року по справі № 754/13763/15-ц;

- Постанова Верховного Суду від 10 травня 2018 року по справі № 239/100/15-ц;

- Постанова Верховного Суду від 18 квітня 2018 року по справі № 234/10860/16-ц;

- Постанова Верховного Суду від 06 березня 2018 року, справа № 308/4155/14-ц;

- Постанова Верховного Суду від 21 лютого 2018 року справа № 203/5497/13-ц;

- Постанова Верховного Суду від 14 лютого 2018 року справа № 578/132/16-ц;

До аналогічних висновків приходив і Верховний Суд України у справах №6-16цс15, № 6-698цс15, № 6-757цс15.

Відповідно до ч.5 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Позивач не брав участі в судовому засіданні в межах справи № 2-791/11, а тому не позбавлений права спростовувати встановлені в ньому обставини в межах цієї справи (зокрема, щодо підписання додатків до договору).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення пред`явлених вимог.

Судові витрати покладаються на позивача у відповідності з п.2 ч.1 ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 2, 526, 629, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 2-13, 81, 141, 247, 264, 265, 280 ЦПК України суд , -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»(01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, ) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 25.05.2020.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду В.М.Даценко