ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

28 квітня 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/158/20

Головуючий у першій інстанції - Філатова Л. Б.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/665/20

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - судді - Бобрової І.О.,

суддів - Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 ,

розглянув в письмовому провадженні за наявними у справі доказами в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 21 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітніх дітей, які продовжують навчання,

місце ухвалення рішення судом першої інстанції - м. Чернігів

дата складання повного тексту рішення судом першої інстанції -21.02.2020,

У С Т А Н О В И В:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулась з позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 аліменти на повнолітніх дочок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку на кожну дитину до досягнення ними 23 років за умови, що вони будуть продовжувати навчання, допустивши до негайного виконання рішення суду в частині стягнення аліментів. 21.02.2020 зменшила позовні вимоги і просила стягнути аліменти на дочок по 1/6 частині всіх видів його заробітку на кожну дитину (а.с.31).

В обґрунтування своїх вимог зазначала, що з відповідачем перебувала у шлюбі, який розірвано, від якого мають дочок ОСОБА_3 , яка наразі навчається за контрактом в Коледжі економіки та технологій Чернігівському національному технологічному університеті на денній формі навчання, та ОСОБА_4 , яка навчається в Чернігівському базовому медичному коледжі Чернігівської обласної ради на денній формі навчання за держзамовленням. Відповідач матеріальної допомоги на дітей не надає, незважаючи на те, що їм необхідні кошти на оплату навчання, проїзд до місця навчання, одяг, харчування, підручники тощо, у зв`язку з чим вона змушена звернутися з даним позовом.

Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 21 лютого 2020 року позов задоволено повністю, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітніх дітей, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно на кожну дитину на час навчання, починаючи з 09.01.2020 і до закінчення навчання, тобто до 30.06.2021. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 840,80 грн судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати в частини визначеного судом розміру аліментів, змінивши його з 1/6 частини до 1/8 частини доходу на кожну дитину, а в іншій частині рішення суду залишити без змін. Скаржник зазначає, що він не заперечує проти сплати аліментів на навчання дітей, але не згоден з розміром виплат, вважаючи, що стягнення по 1/6 частині його доходу на кожну дитину є забагато. Також скаржник вказує, що він заяву про визнання позову написав під диктовку секретаря, тому він не вірно зрозумів, що 1/6 частину свого заробітку він повинен платити на кожну дитину, а не на обох. Відповідач посилається на те, що донька ОСОБА_4 навчається за держзамовленням, тобто безкоштовно. Судом не було досліджено, чи отримують доньки стипендію, який заробіток має позивач, яка працює бухгалтером, що він має іншу сім`ю, дочку, яка ходить до першого класу, свекор має захворювання серця, йому було зроблено операцію, вартість якої також допомагала оплачувати сім`я відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін, виходячи з наступного.

Згідно з ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що сторони зобов`язані утримувати своїх дітей, які продовжують навчання, відповідач може надавати матеріальну допомогу, оскільки працевлаштований. Відповідач в своїй заяві надав згоду на стягнення аліментів в розмірі 1/6 частини заробітку на кожну дитину.

Такі висновки суду першої інстанції повністю відповідають матеріалам справи, є законними та обґрунтованими, а наведені в апеляційній скарзі аргументи колегія суддів не вважає підставними, враховуючи наступне.

По справі встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до довідки №459 від 13.09.2019 (а.с.3) Коледжу економіки і технологій Чернігівського національного технологічного університету ОСОБА_3 є студентом денної форми навчання за рахунок фізичних та/або юридичних осіб, термін закінчення навчання 30.06.2021.

Згідно із договором від 29.08.2017 про навчання та надання освітніх послуг та додаткової угоди до цього договору від 31.01.2018 вартість навчання у 2019/2020 навчальному році студента ОСОБА_3 складає 11009 грн, у 2020/2012 навчальному році - 11968 грн (а.с.4-6).

Відповідно до довідки №2 від 02.01.2020 (а.с.12) Чернігівського базового медичного коледжу Чернігівської обласної ради ОСОБА_4 є студентом 3 курсу денної форми навчання за державним замовленням, термін закінчення навчання 30.06.2021.

Правовідносини сторін щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків (якщо вони можуть надавати матеріальну допомогу) утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу).

Відповідно до положень ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до вимог ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати повнолітню дитину, яка навчається і потребує матеріальної допомоги до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати таку допомогу.

Згідно із ч. 2 ст. 200 СК України, при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Виходячи зі змісту наведених норм, суд першої інстанції, дослідивши обставини справи в сукупності, дійшов вірного висновку щодо наявності правових підстав для стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_1 на час навчання їх спільних дочок.

21.02.2020 відповідачем була подана заява про визнання ним заявлених ОСОБА_1 позовних вимог про стягнення з нього аліментів в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку та розгляд справи за його відсутності (а.с.33). До цієї заяви ОСОБА_2 додав також довідку про власний дохід, з якої вбачається, що середньомісячний його дохід з вирахуванням податків та обов`язкових платежів становить 15378 грн. Така заява про визнання позовних вимог була прийнята судом, оскільки відповідач скористався своїм правом, що передбачено ст.206 ч.1 ЦПК України. Посилання скаржника на те, що він невірно зрозумів, що аліменти в розмірі 1/6 частини доходу він повинен платити на кожну дитину, а не на обох дітей, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки така поведінка суперечить добросовісності, так як не відповідає попереднім заявам або поведінці скаржника.

Не можуть бути визнані підставою для скасування рішення суду доводи ОСОБА_2 про те, що він написав заяву про визнання позовних вимог під диктовку секретаря суду, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, а згідно із ч. 4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Як роз`яснено у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року № 2, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Твердження відповідача ОСОБА_2 про те, що він не має можливості надавати матеріальну допомогу дочкам у визначеному судом розмірі, є безґрунтовними та такими, що не підтверджені жодними доказами.

Згідно з принципом диспозитивності цивільного судочинства, передбаченого ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до норм ЦПК, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частина 6 ст. 81 ЦПК України передбачає, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Як зазначено вище, будь-яких доказів, що підтверджують неможливість надання матеріальної допомоги дочкам у зв`язку з їх навчанням, та доводів на спростування висновків суду першої інстанції, відповідач суду апеляційної інстанції не надав.

Розглядаючи справу відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України, тобто в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що доводи викладені в апеляційній скарзі обґрунтованості судових висновків не спростовують, тому підстави для її задоволення відсутні.

Судове рішення постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 21 лютого 2020 року залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 - без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Судді Чернігівського апеляційного суду

І.О.Боброва

Н.В.Висоцька

Н.В.Шитченко

Повний текст складений 28.04.2020.