ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/877/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Корніюк А.П., П`єнти І.В.,

секретар судового засідання Кошельник В.М.,

з участю апелянта та його представника,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 лютого 2020 року, суддя Мазурок О.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виділ в натурі частки із майна, що перебуває у спільній частковій власності та визнання права власності на майно,

встановив:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виділ в натурі частки з майна, що перебуває у спільній частковій власності та визнання права власності на майно.

В обґрунтування позову вказала, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.10.1981 року вона успадкувала 12/25 частки житлового будинку по АДРЕСА_1 . Співвласниками даного житлового будинку є ОСОБА_2 з часткою у розмірі 13/50 та ОСОБА_3 з часткою у розмірі 13/50. Вищезазначений житловий будинок (домоволодіння) фактично розділений між співвласниками на окремі квартири, які мають окремі входи, за які сторони сплачують комунальні послуги кожен за свою квартиру, заведено окремі домові книги. В той же час спірний будинок зареєстрований за співвласниками на праві спільної часткової власності.

ОСОБА_1 просила виділити їй в натурі зі спільної часткової власності в окремий об`єкт нерухомого майна належні їй 12/25 (48/100) часток житлового будинку по АДРЕСА_1 , які складаються з коридора 1-1, загальною площею 5,00 кв.м., житлової кімнати 1-2, загальною площею 10,90 кв.м., житлової кімнати 1-3, загальною площею 14,90 кв.м., а також припинити її право спільної часткової власності на нерухоме майно та визнати за нею право приватної власності на вказані приміщення, як на окремий об`єкт нерухомого майна.

Заочним рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 лютого 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначила, що суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, дійшовши висновків, які не відповідають обставинам справи. Суд безпідставно вказав на відсутність доказів технічної можливості виділення в натурі зі спільної часткової власності частки позивача, оскільки у висновку експерта за №58/19 від 25.02.2019 року, який був предметом судового дослідження, зазначено, що приміщення, які відповідають 12/25 часткам ОСОБА_1 у домоволодінні по АДРЕСА_1 фактично виділені та відокремлені в натурі. Вони складаються з коридора площею 5 кв.м., житлової кімнати площею 10,9 кв.м., житлової кімнати площею 14,9 кв.м. та експлуатуються як окремий самостійний об`єкт. З дослідницької частини висновку експерта вбачається, що приміщення розташовані в одноповерховому житловому будинку що по АДРЕСА_1 в загальній площі складають 88,9 кв.м., в той час як житлова площа вказаних приміщень 70 кв.м., а не 90 кв.м., як зазначено судом. В суді експерт ОСОБА_4 , яка проводила експертне дослідження пояснила, що у вказаному висновку допущено описку та підтвердила вищевказані розміри приміщень, які зазначені у дослідницькій частині.

В судовому засіданні апелянт та його представник підтримали доводи апеляційної скарги.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що в житловому будинку АДРЕСА_1 розміщені три квартири, що підтверджується письмовим повідомленням Хмельницького бюро технічного інвентаризації №711658 від 08.08.2018 року. Співвласниками вказаного житлового будинку є ОСОБА_1 , (12/25 частин будинку), ОСОБА_2 , (13/50 будинку) та ОСОБА_3 із часткою у розмірі 13/50.

Відповідно до експертизи №58/19 від 25.09.2019 року, проведеної на замовлення позивача, технічний стан несучих та огороджувальних конструкцій домоволодіння загальною площею житлового будинку 88,9 кв.м., житловою площею 90,0 кв.м., розташованого по АДРЕСА_1 , в цілому розцінюється як нормальний (фактичні зусилля в елементах та перерізах не перевищують допустимих по розрахунках, відсутні дефекти та пошкодження, які б заважали нормальній експлуатації, або знижували би несучу здатність конструкцій). Домоволодіння загальною площею житлового будинку 88,9 кв.м., житловою площею 90,0 кв.м. розташоване по АДРЕСА_1 та схема його розташування відповідають будівельним нормам ВСН-01-89, СНиП 2.02.01-83, СНиП 2.04.05-91, СНиП 2.04.01-85, СНиП ІІ-4-79, СНиП 2.09.03-85, СНиП 3.03.01.87, НАПБ А.01.001-2004, приміщення фактично виділені та відокремлені в натурі в частках: ОСОБА_1 12/25 часток (загальною площею 30,8 кв.м., житловою площею 25,8 кв.м.), та експлуатуються, як окремий самостійний об`єкт.

Відмовляючи в задоволенні позову суд виходив з того, що позивачем не надано доказів того, що є технічна можливість виділення в натурі зі спільної часткової власності 12/25 (48/100) часток житлового будинку, як окремого об`єкту нерухомості без порушення права інших співвласників будинку. Відхиляючи наданий позивачем висновок експерта суд послався на неточності, а саме, житлова площа будинку є більшою від його загальної площі, висновок не доопрацьований. Позивач не довів порушення свого права та відсутності між сторонами домовленості про поділ (виділ) в натурі житлового будинку в позасудовому порядку.

Висновок суду не є обґрунтованим з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої третьої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

У постанові Верховного Суду України від 03.04.2013 року у справі № 6-12цс13 зроблено висновок про те, що виділ часток (поділ) жилого будинку, який перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі.

Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо) (постанова Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 601/180/16).

Ураховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна відповідно до статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України та пункту 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.12.2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для реєстрації прав на них» ( постанова Верховного Суду від 16.04.2020 року у справі № 725/602/18).

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна затвердженою наказом №55 від 18.06.2007 року Міністерства з питань житлово-комунального господарства України.

Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 цієї Інструкції поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси.

Як вбачається з матеріалів справи позивач ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_5 ) успадкувала від своєї матері ОСОБА_6 12/25 часток житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1 (а.с. 12, 14-15).

Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26.11.2010 року, яке набрало законної сили 25.01.2011 року, визначено порядок користування земельною ділянкою розташованою в АДРЕСА_1 та виділено у користування ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,0245 га, що розташована за вищевказаною адресою. Встановлено лінію розмежування між землекористувачами ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 по відповідним точкам (а.с. 16-17).

У дослідницькій частині висновку спеціаліста від 25.09.2019 року № 58/19 (а.с. 40-43) визначено, що приміщення розміщені в одноповерховому житловому будинку загальною площею 88,9 кв.м., житловою площею 70,0 кв.м., що розташований по АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 належать в даному будинку коридор площею 5 кв.м., житлова кімната площею 10,9 кв.м., житлова кімната площею 14,9 кв.м. Загальна площа приміщень, які належать ОСОБА_1 становить 30,8 кв.м., житлова 25,8 кв.м., що відповідає 12/25 часткам. Вказане також підтверджується копією технічного паспорта на даний житловий будинок (а.с. 19-22).

Співвласникам інших 13/25 часток належать решта приміщень у житловому будинку та господарські будівлі. Дані частки житлового будинку мають ізольовані приміщення та окремі входи. Об`ємно - планувальні рішення основних та допоміжних приміщень житлового будинку згідно виділених часток, їх розташування, вхід і вихід з приміщень, господарські будівлі, розташовані незалежно між собою.

Наявність окремих інженерних мереж електрозабезпечення, газопостачання та опалення дають можливість експлуатувати виділену частку житлового будинку незалежно від інших часток. 12/25 часток домоволодіння, які складаються з частини житлового будинку загальною площею 30,8 кв.м., житловою площею 25,8 кв.м., які розташовані по АДРЕСА_1 та належать ОСОБА_1 , можуть бути виділені в натурі, як окремий об`єкт нерухомості.

На вказане суд першої інстанції уваги не звернув та відмовляючи у задоволенні позову, з посиланням на недоопрацьованість вказаного висновку, не врахував наступного.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Разом з тим, за змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом не взято до уваги, що згідно довідки з реєстру нерухомого майна загальна площа одноповерхового будинку по АДРЕСА_1 складає 88,9 кв. м., в той час як житлова площа даного будинку становить 70 кв.м. (а.с. 85-86). Також суд не надав оцінки тому, що допитана ОСОБА_4 13.02.2020 року в судовому засіданні пояснила, що нею допущена описка, оскільки житлова площа відповідного будинку складає саме 70 кв.м., а не 90 кв.м., вказане з її слів також підтверджується довідкою, наявною в матеріалах інвентаризаційної справи на житловий будинок Хмельницького БТІ. Крім того, площа приміщень, якими фактично користується ОСОБА_1 відповідає 12/25 її часток у спірному будинку.

Частка ОСОБА_1 у будинку по АДРЕСА_1 , яка становить 12/25, відповідає розміру приміщенням загальною площею 30,8 кв.м., власником яких була спадкодавець, матір позивача, та які розміщені у одноповерховому житловому будинку і складаються із коридора площею 5 кв.м., житлової кімнати площею 10,9 кв.м., житлової кімнати площею 14,9 кв.м. (а.с. 19-22).

Досліджуючи матеріали справи, зокрема, матеріали інвентаризаційної справи на спірний будинок колегія суддів враховує, що будівля забезпечена електропостачанням, централізованим газопостачанням, приміщення ОСОБА_1 має окремий газовий ввід, газове опалення та газову плиту. Централізоване водопостачання у приміщеннях, у яких проживає ОСОБА_1 відсутнє, колонка з питною водою та туалет знаходяться поблизу будинку, на території подвір`я, що передбачено відповідною проектно-будівельною документацією. Житлові приміщення, які перебувають у фактичному користуванні співвласників ОСОБА_2 та ОСОБА_3 забезпечені електропостачанням та газопостачанням, централізованим водопостачанням, функціонують автономно, не пов`язані з приміщеннями, які займає позивач.

За встановлених вище обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що виділ ОСОБА_1 належної їй частки в розмірі 12/25 будинку по АДРЕСА_1 , яка складатиметься з коридора площею 5 кв.м., житлової кімнати площею 10,9 кв.м., житлової кімнати площею 14,9 кв.м. забезпечить її житлові права і не призведе до порушення прав інших співвласників.

В той же час слід визнати необґрунтованою вимогу позивача щодо визнання права власності на виділені в натурі приміщення в житловому будинку, оскільки задоволення позову про виділення в натурі частини приміщення та припинення її права спільної часткової власності на виділені приміщення є належним способом захисту порушеного права та підставою для реєстрації свого приватного права на окремо виділене майно.

За встановлених обставин, враховуючи, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та невірно застосував норми матеріального права, дійшовши до необґрунтованих висновків про недоведеність позивачем своїх позовних вимог, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 лютого 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити частково.

Виділити ОСОБА_1 у приватну власність належній їй 12/25 часток у праві спільної часткової власності на житловий будинок (домоволодіння) по АДРЕСА_1 , які складаються з коридора загальною площею 5 кв.м. (на плані позначено 1-1), житлової кімнати загальною площею 10,90 кв. м. (на плані позначено 1-2), житлової кімнати загальною площею 14,90 кв.м. (на плані позначено 1-3). Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 на 12/25 часток у будинку (домоволодінні) по АДРЕСА_1 .

В решті позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 травня 2020 року.

Судді: Р.С. Гринчук

А.П. Корніюк

І.В. П`єнта