ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 606/500/20Головуючий у 1-й інстанції Малярчук В.В.
Провадження № 22-ц/817/544/20 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2020 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Парандюк Т. С., Щавурська Н. Б.,

розглянувши у письмовому провадженні цивільну справу № 606/500/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 16 березня 2020 року, постановлену суддею Малярчуком В.В., про визнання неподаною та повернення позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Теребовлянська міська рада, про визнання права на приватизацію земельної ділянки без погодження меж із суміжним землекористувачем,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Теребовлянська міська рада про визнання права на приватизацію земельної ділянки без погодження меж із суміжним землекористувачем.

Ухвалою Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 16 березня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано не поданою та повернуто позивачу з підстав, передбачених ч.3 ст.185 ЦПК України.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить її скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачка звернулась в суд із позовом немайнового характеру. Однак, суд першої інстанції, без визначеної процесуальним законом підстави, залишив позовну заяву без руху та в подальшому неправомірно повернув її.

Вказує, що залишаючи позовну заяву без руху суд помилково виходив з того, що позивачем не вказано фактичної ціни позову та не вказано оцінки майна, необхідної для визначення фактичної ціни позову.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників по справі не надходив.

Відповідно до ч.2 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові), розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 20 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Теребовлянська міська рада, про визнання права на приватизацію земельної ділянки без погодження меж із суміжним землекористувачем (а.с.2-3).

Ухвалою Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 04 березня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, як таку, що подана з порушенням вимог ст.175 ЦПК України.

Позивачу надано строк для усунення недоліків, а саме: зазначення фактичної ціни позову та вказання оцінки майна, необхідної для визначення фактичної ціни позову (а.с.14-15).

13 березня 2020 року ОСОБА_1 подала заяву щодо недоліків, зазначених в ухвалі Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 04 березня 2020 року, в якій вказала, що поданий нею позов є немайновим та не підлягає грошовій оцінці.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем у визначений судом строк зазначені в ухвалі суду недоліки не були усунуті, а саме, позивачем не вказано фактичної ціни позову та не вказано оцінки майна, необхідної для визначення фактичної ціни позову.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Частиною 3 ст.185 ЦПК України, визначено, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

За змістом вказаних норм закону, повернення позовної заяви з підстави невиконання вимог ухвали суду про усунення недоліків можливе лише в тому випадку, коли особа отримала відповідну ухвалу суду, але ухилилася від виконання вказаних у ній вимог.

Відповідно до ч.1 ст.176 ЦПК України ціна позову визначається:

1) у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку;

2) у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна;

3) у позовах про стягнення аліментів - сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців;

4) у позовах про строкові платежі і видачі - сукупністю всіх платежів або видач, але не більше ніж за три роки;

5) у позовах про безстрокові або довічні платежі і видачі - сукупністю платежів або видач за три роки;

6) у позовах про зменшення або збільшення платежів або видач - сумою, на яку зменшуються або збільшуються платежі чи видачі, але не більше ніж за один рік;

7) у позовах про припинення платежів або видач - сукупністю платежів або видач, що залишилися, але не більше ніж за один рік;

8) у позовах про розірвання договору найму (оренди) або договору найму (оренди) житла - сукупністю платежів за користування майном або житлом протягом строку, що залишається до кінця дії договору, але не більше ніж за три роки;

9) у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна, а на нерухоме майно, що належить юридичним особам, - не нижче його балансової вартості;

10) у позовах, що складаються з кількох самостійних вимог, - загальною сумою всіх вимог.

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_1 не просила про визнаня за нею права власності на майно. Предметом позову є лише визнання права на приватизацію земельної ділянки без погодження меж із суміжним землекористувачем.

ВССУ у постанові Пленуму від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз`яснив, що до позовних заяв немайнового характеру відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці.

Таким чином колегія суддів вважає, що позовна вимога по даній справі не носить майнового характеру.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем з метою виконання ухвали судді від 04 березня 2020 року, було подано до суду заяву про усунення недоліків, в якій вказано, що поданий нею позов є немайновим та не підлягає грошовій оцінці.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що недоліки, зазначені в ухвалі про залишення позовної заяви без руху, позивачем фактично усунуто.

Постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви, суд першої інстанції припустився надмірного формалізму та помилково прийшов до висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви ОСОБА_1 у зв`язку з не зазначенням позивачем фактичної ціни позову та не вказання оцінки майна, необхідної для визначення фактичної ціни позову.

Повернення позовної заяви із суто формальних підстав, які не перешкоджають її розгляду, є порушенням права на доступ до правосуддя, принцип якого проголошено ст.55 Конституції України та ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішенні питання щодо прийняття позовної заяви - є порушенням права на справедливий судовий захист.

Зокрема, у справі «Беллет проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу до суду наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективний, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Виходячи з норм Конституції України, а також з норм міжнародного права, повернення судом першої інстанції позовної заяви ОСОБА_1 з формальних підстав унеможливило доступ позивача до правосуддя для повного захисту своїх прав та інтересів шляхом судового розгляду справи.

Згідно ч. 4 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню із направленям справи для продовження її розгляду до суду першої інстанції.

Питання розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції не вирішується, оскільки не вирішено спір по суті.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 16 березня 2020 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови - 14 травня 2020 року.

Головуючий

Судді