Постанова

Іменем України

18 травня 2020 року

м. Київ

справа № 486/185/18

провадження № 61-12189св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 07 лютого 2019 року в складі судді Далматової Г. А. та постанову Миколаївського апеляційного суду від 20 травня 2019 року в складі колегії суддів: Серебрякової Т. В.,

Галущенка О. І., Лисенка П. П.

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до

ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_2 та її дочка ОСОБА_3

є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області від 24 лютого 2016 року визначено спосіб спілкування батька з дитиною.

Проте відповідач зазначене рішення не виконував та з 04 червня 2016 року самовільно забрав до себе дитину, утримував її та перешкоджав позивачу спілкуватись з онуком.

Лише 21 березня 2017 року рішенням Апеляційного суду Миколаївської області задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відібрання дитини, визначення місця проживання дитини. Визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_3 . Відібрано дитину від батька ОСОБА_2 та передано матері ОСОБА_3 . У задоволені зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини відмовлено.

Рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 17 січня

2017 року, зміненим рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від

22 березня 2017 року, задоволено частково позов ОСОБА_1 до

ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійснені бабусею своїх прав щодо виховання онука. Зобов`язано ОСОБА_2 усунути перешкоди в спілкуванні ОСОБА_1 з онуком ОСОБА_4 . Визначено спосіб участі ОСОБА_1

у спілкуванні і вихованні ОСОБА_4 , шляхом надання побачень за місцем її проживання в четвер кожного першого і четвертого тижня місяця з 17 до 19 години і в суботу кожного третього тижня місяця з 10 до 17 години без присутності батька.

Зазначеними діями відповідач заподіяв позивачу моральної шкоди, яка полягає у неможливості брати участь у вихованні онука, моральному тиску зі сторони батька дитини та його сім`ї, переживання за стан рідної дочки у важкій ситуації, витраченому часі на врегулювання конфлікту шляхом звернення до засобів масової інформації, різних органів державної влади та місцевого самоврядування, правоохоронних органів, суду.

З урахуванням викладеного, позивач зазначала про незаконність дій відповідача щодо утримання дитини та посилаючись на статті 158, 159 СК України, статті 23, 1167 ЦК України просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь 100 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок перешкоджання у вихованні та спілкуванні із онуком ОСОБА_4 у період з 04 червня 2016 року по 21 березня 2017 року.

Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 07 лютого 2019 року, залишеним без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 20 травня 2019 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із безпідставності вимоги ОСОБА_1 стосовно заподіяння їй моральної шкоди ОСОБА_2 , оскільки заявлені нею підстави спричинення моральної шкоди у даній справі не охоплюються обмеженим переліком видів моральної шкоди, передбачених нормами СК України. Перешкоди у спілкуванні з дитиною та участі позивача у вихованні її онука усунуті відповідачем з моменту набранням законної сили судовим рішенням за її позовом до відповідача про усунення перешкод у здійснені бабусею своїх прав щодо виховання онука, тому підстави для відшкодування моральної шкоди

у розумінні статей 159, 263 СК України відсутні.

Аргументи учасників справи

У червні 2019 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу,

в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що особа, яка самочинно змінила місце проживання малолітньої дитини, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому, з ким вона проживала.

У серпні 2019 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_2 на касаційну скаргу, в якому відповідач просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

У серпні 2019 року до Верховного Суду надійшло заперечення

ОСОБА_1 на відзив ОСОБА_2 , в якому заявник просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Рух справи

Ухвалою Верховного Суду від 15 липня 2019 року відкрито касаційне провадження в цій справі.

Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», який набрав чинності 08 лютого 2020 року, касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами установлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після народження дитини сторони припинили спільне проживання.

Рішенням виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області від 24 лютого 2016 року за № 35 визначено спосіб спілкування ОСОБА_2 з його малолітнім сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступним чином: кожного вівторка, четверга та п`ятницю тижня

з 17:00 год. до 20:00 год., перший і третій тиждень місяця з 11:00 год. суботи до 17:00 год. неділі, за місцем проживання батька, без присутності матері. Один раз на рік в літній період 14 днів для спільного відпочинку та оздоровлення.

У батьків малолітнього ОСОБА_4 виникли сварки і суперечки з приводу участі кожного із них у вихованні дитини.

04 червня 2016 року відповідач без згоди матері дитини залишив сина проживати у себе та не повернув його матері.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 21 березня

2017 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відібрання дитини, визначення місця проживання дитини, задоволено. Визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_4 разом з матір`ю ОСОБА_3 . Відібрано дитину від батька ОСОБА_2 та передано матері ОСОБА_3 .

У задоволені зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 19 вересня 2018 року рішення апеляційного суду Миколаївської області від 21 березня 2017 року в частині вирішення позовних вимог про відібрання дитини скасовано, у задоволенні позову

ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відібрання дитини відмовлено. Мотивувальну частину судового рішення змінено з урахуванням мотивів задоволення первісного позову про визначення місця проживання дитини, викладених у постанові. У іншій частині рішення суду апеляційної інстанції залишено без змін.

Рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 17 січня

2017 року, зміненим рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 22 березня 2017 року, задоволено частково позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійснені бабусею своїх прав щодо виховання онука. Зобов`язано ОСОБА_2 усунути перешкоди в спілкуванні ОСОБА_1

з онуком ОСОБА_4 . Визначено спосіб участі ОСОБА_1 у спілкуванні

і вихованні ОСОБА_4 шляхом надання побачень за місцем її проживання в четвер кожного першого і четвертого тижня місяця з 17:00 год. до 19:00 год.

і в суботу кожного третього тижня місяця з 10:00 год. до 17:00 год. без присутності батька.

Починаючи з 21 березня 2017 року малолітня дитина проживає разом з матір`ю та бабусею.

Відповідно до частини першої статті 8 СК України якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Особа, яка ухиляється від виконання рішення суду, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини (частини перша, друга, п`ята статті 159 СК України).

Згідно із статтею 263 СК України спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 СК України.

Встановивши, що відсутні умови, необхідні для компенсації моральної шкоди, суди зробили обґрунтований висновок про відмову у задоволені позову ОСОБА_1 .

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частиною другою статті 410 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржені рішення ? без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 410, 416 ЦПК України (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 07 лютого 2019 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 20 травня

2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Краснощоков

І. О. Дундар

В. І. Крат