Коростишівський районний суд Житомирської області
Справа № 935/1043/20
Провадження № 2-о/935/32/20
РІШЕННЯ

Іменем України

14 травня 2020 року м.Коростишів

Коростишівський районний суд Житомирської області у складі:

головуючої судді - Янчук В.В.,

за участю секретаря судових засідань - Кумечко С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Коростишів в залі суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Коростишівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного Міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про встановлення факту смерті,-

ВСТАНОВИВ :

До Коростишівського районного суду Житомирської області надійшла заява ОСОБА_1 , заінтересована особа Коростишівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного Міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про встановлення факту смерті.

У своїй заяві заявниця посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Алчевськ помер батько її неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Свідоцтво про смерть було видане 04.12.2019 року відділом РАЦС Алчевського міського управління юстиції Міністерства юстиції Луганської Народної Республіки, актовий запис №1482. Звернувшись до Коростишівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрально- Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) із виданим свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 від 04.12.2019 року, їй було відмовлено у державній реєстрації смерті ОСОБА_3 . Встановлення факту смерті в судовому порядку необхідно для подальшої реєстрації цього факту в органах РАЦС та отримання відповідного документу - свідоцтва про смерть, згідно чинного законодавства України та оформлення пенсії по втраті годувальника неповнолітньою ОСОБА_2 , що і змусило ОСОБА_1 звернутися до суду із відповідною заявою.

Заявник ОСОБА_1 , належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явилася, в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи у її відсутність, заяву підтримує та просить її задовольнити.

Заінтересована особа - Коростишівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного Міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, у судове засідання свого повноважного представника не направив. На адресу суду надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника.

Зважаючи, що згідно ч. 2 ст. 317 ЦПК України встановлено невідкладний розгляд справ про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, суд вважає за можливе провести розгляд заяви у відсутності заявниці та заінтересованої особи, на підставі наявних у справі доказів та у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, дослідивши подані заявником документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, дійшовши до висновку, що заява ОСОБА_1 є обґрунтованою та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що заявник та ОСОБА_3 є батьками малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Даний факт підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 ( а.с. 4).

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 перебували з 05.01.2007 року у шлюбі, який розірвано за рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 30.10.2018 ( а.с. 10-11).

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер в місті Алчевськ, що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть № 890 від 22.11.2019 року, виданого міським управлінням «Луганське Республіканське бюро судово - медичної експертизи» Луганська народна республіка та свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим відділом РАЦС Алчевського міського управління юстиції Міністерства юстиції ЛНР ( а.с. 5,7).

Після смерті ОСОБА_1 , заявник звернулася до Коростишівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) для проведення державної реєстрації смерті останнього. Заявнику було відмовлено у державній реєстрації смерті, оскільки свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , що видане відділом РАЦС Алчевського міського управління юстиції Міністерства юстиції ЛНР не є документом, що підтверджує факт смерті особи ( а.с. 6).

Відповідно п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Статтею 317 ЦПК України встановлено, що заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами померлого або іншими представниками до будь - якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника.

Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду.

Згідно переліку районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях, затвердженого Указом Президента України № 32/2019 від 7 лютого 2019 року, місто Алчевськ, де помер ОСОБА_3 , відноситься до тимчасово окупованої території України.

Відповідно до наказів Міністерства юстиції України № 247/7 від 25 листопада 2014 року та № 953/5 від 17 червня 2014 року всі органи та підрозділи, які підпорядковані Міністерству юстиції України повинні були переміститися з тимчасово непідлеглих територій в населені пункти на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі та перереєструватись, тому всі акти та документи, видані органами не переміщеними в населені пункти, на територіях яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі та не перереєструвались з 01 грудня 2014 року вважаються недійсними.

Згідно п. 8 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Частиною 4 ст. 49 ЦК України передбачено, що реєстрація актів цивільного стану проводиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

За ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що державна реєстрація актів цивільного стану у встановлених законом випадках є обов`язковою.

Відомості про смерть особи підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 17 Закону України « Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органами державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Проте, оцінюючи надані заявником документи про смерть, суд виходить з того, що смерть особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав.

Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Таким чином, суд вважає можливим застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо. Крім того, чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення.

Згідно ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Встановлення факту смерті ОСОБА_3 для заявниці має юридичне значення, оскільки лікарське свідоцтво про смерть та свідоцтво про смерть ОСОБА_3 , є недійсними та не створюють правових наслідків, що перешкоджає проведенню державної реєстрації смерті останнього.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов до висновку про обґрунтованість заяви та вважає можливим встановити факт смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Відповідно до ч. 2 ст. 319 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.

Суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту народження або смерті на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України ( ч. 4 ст.317 ЦПК України).

Судові витрати віднести за рахунок держави.

На підставі викладеного, враховуючи вимоги ст. 3, 8, 9 Конституції України, ч. 4 ст. 49 ЦК України, Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», керуючись ст.ст. 4, 13, 76-81,141,293,294, 315-317, 319,354 ЦПК, суд-

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа - Коростишівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного Міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про встановлення факту смерті - задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце смерті - м. Алчевськ, Луганської області.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Житомирського апеляційного суду через Коростишівський районний суд Житомирської області.

Повне рішення суду складено : 14 травня 2020 року.

Суддя В.В.Янчук