Справа № 761/5935/18
Провадження № 2/761/1293/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2020 року Шевченківський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді Юзькової О.Л.,

при секретарях Горюк В.А., Пірак М.В.,

за участі

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Шилан Д.О. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Міністерства освіти і науки України, третя особа: Київський національний університет технологій та дизайну про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, визнання конкурсу дійсним, визнання незаконною відмову у призначенні на посаду та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи вимоги наступним. 3 18.11.2010 р. відповідно наказу Міністерства освіти і науки України № 485-К та наказу Київського національного університету технологій та дизайну № 277 о.с. від 19.11.2010 р. ОСОБА_3 було призначено на посаду ректора Київського національного університету технологій та дизайну. В цей же день між Університетом та позивачем було укладено контракт (трудовий контракт) № 1-37. 11.09.2017 р. відповідачем в газеті «Освіта України» опубліковано оголошення про конкурс на зайняття посади ректора Університету. 16 та 17.11.2017 р. відповідач направив позивачу та третій особі листи, якими кандидатуру Грищенка І.М. внесено ВНЗ для участі у виборах ректора. 18.11.2017 р. закінчився строк дії трудового договору та на позивача було покладено виконувати обов`язки ректора. 01.12.2017 р. за результатами виборів згідно протоколу виборчої комісії № 6 (підсумковий) ректором Київського національного університету технологій та дизайну обрано позивача, який набрав 87,2% голосів виборців. 07.12.2017 р. позивач захворів та знаходився на лікуванні до 10.01.2018 року. 07.12.2018 р. державним секретарем МОН було підписано наказ № 751-К про звільнення ОСОБА_3 з посади, відповідно до невідповідності позивача вимогам Закону України «Про очищення влади». Представник позивача вважає бездіяльність відповідача та звільнення протиправними, такими, що не відповідають положенням ст. 42 Закону України «Про вищу освіту», ч. 3 ст. 40 КЗпП України, п. 15 постанови КМУ «Деякі питання реалізації Закону України «Про очищення влади». За таких обставин представник позивача з урахуванням заяви про зміну предмета спору, остаточно просив суд визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства освіти і науки України від 07.12.2017 р. № 751-К про звільнення виконуючого обов`язки ректора Київського національного університету технологій та дизайну ОСОБА_3; визнати конкурс за результатами якого ректором Київського національного університету технологій та дизайну обрано ОСОБА_3 - дійсним; визнати незаконною відмову Міністерства освіти ті науки України у призначені ОСОБА_3 на посаду ректора Київського національного університету технологій та дизайну; зобов`язати Міністерство освіти і науки України призначити ОСОБА_3 на посаду ректора Київського національного університету технологій та дизайну.

02.07.2018 р. Шевченківським районним судом м. Києва відкрито провадження у справі, вирішено питання про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

30.07.2018 р. від представника позивача надійшли письмові пояснення з додатком - копією рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.07.2018 р. прийняте у справі за позовом ОСОБА_3 до Міністерства освіти і науки України, третя особа Київський національний університет технологій та дизайну про зобов`язання вчинити дії. Представник ОСОБА_3 зазначив, що рішенням суду адміністративної юрисдикції встановлено, що відповідачем повністю проігноровано процедуру проведення люстраційної та спеціальної перевірки, отже інформація отримана щодо позивача є такою, що отримана неналежним чином, а тому не може бути використана в подальшому. Також представник позивача зазначив, що встановлені обставини додатково вказують на те, що оскаржуваний наказ підлягає скасуванню оскільки є необгрунтованим, жодної інформації щодо позивача у встановленому законом порядку відповідачем отримано не було. Як наслідок бездіяльність відповідача щодо не укладання контракту є незаконною.

Від представника Міністерства освіти і науки України надійшов відзив на позов, де зазначено наступне. Міністерством, відповідно до ст. ст. 36-58 Закону України «Про запобігання корупції» згідно з порядком проведення спеціальної перевірки осіб, які претендують на зайняття посад, які передбачають зайняття або особливо відповідального становища, та посад з високим і підвищеним рівнем корупційних ризиків, затверджених постановою КМУ від 25.03.2015 р. , Переліком посад з високим та підвищеним рівнем корупційних ризиків, затвердженим рішенням Національного агенства з питань запобігання корупції від 17.06.2016 р. за № 987/29117 07.12.2017 р. було організовано проведення спеціальної перевірки. ОСОБА_3 , як претендентом за зайняття посади ректора для проведення такої перевірки було подано усі необхідні і передбачені Порядком документи, в тому числі і письмова згода на її проведення та заява, передбачена ч. 1 ст. 6 Закону України «Про очищення влади». Під час проведення спеціальної перевірки Головним територіальним управлінням юстиції було сформовано та надіслано на адресу відповідача Витяг з Єдиного державного реєстру осіб щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади», в якому міститься інформація щодо позивача ОСОБА_3 - поширення заборони, передбаченої Законом України «Про очищення влади» протягом 10 років. За таких обставин підготовлена довідка про результати спеціальної перевірки щодо ОСОБА_3 від 25.01.2018 р. За таких обставин, зважаючи на вимоги ст. 1 Закону України «Про очищення влади» і відповідно до п. 7-2 ст. 36 КЗпП Україну позивач абсолютно законно відмовлено у призначенні на посаду ректора. Звільнення позивача відбулось не в порядку передбаченому ст.40 КЗпП України, а тому відсутні правові підстави вважати процедуру звільнення порушеною. Щодо вимоги про визнання конкурсу за результатами якого ОСОБА_3 обрано ректором Університету дійсними, то сам конкурс та його результати не визнавались недійсними як самим відповідачем так і будь - якою іншою особою. Також представник відповідача зазначив, що зобов`язання Міністерства призначити позивача на посаду без проходження всіх необхідних перевірок та процедур є неможливим і призведе до порушення вимог ст. 19 Конституції України, Закону України «Про запобігання корупції» та Закону України «Про очищення влади».

У відповіді на відзив представником позивача наголошено на тому, що Київський національний інститут технологій та дизайну не є органом влади, а отже заходи очищення влади не можуть застосовуватись до його посадових осіб. Крім того, повідомлення про початок проходження позивачем перевірки до Міністерства юстиції не направлялось, перевірка щодо ОСОБА_3 розпочата не була та не проводилась.

Представник третьої особи не скористався правом надати письмові пояснення.

За результатами розгляду справи, 21.08.2019 р. Шевченківським районним судом м. Києва було ухвалено рішення, яким позов ОСОБА_3 було задоволено частково.

Визнано незаконним наказ Міністерства освіти і науки України № 751-К про звільнення виконуючого обов`язки ректора Київського національного університету технологій та дизайну ОСОБА_3 .

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Здійснено розподіл судових витрат.

За результатами розгляду апеляційних скарг представника позивача, представника Міністерства освіти і науки України, Київським апеляційним судом винесено постанову, якою апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 залишено без задоволення, апеляційну скаргу представника відповідача задоволено.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва в частині задоволення вимог про визнання незаконним скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні вимог ОСОБА_3 до Міністерства освіти і науки України, третя особа: Київський національний університет технологій та дизайну про визнання незаконним наказу Міністерства освіти і науки України від 07 грудня 2017 р. № 751-К про звільнення виконуючого обов`язки ректора Київського національного університету технологій та дизайну ОСОБА_3 . відмовлено.

В решті рішення суду залишено без змін.

17 квітня 2019 р. Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду частково задоволено касаційну скаргу представника ОСОБА_3 .

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 серпня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 20 грудня 2019 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

15.05.2019 року суддею Шевченківського районного суду м. Києва справу прийнято до провадження та вирішено питання про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги, просив задовольнити в повному обсязі. Зазначив, що неналежне проведення люстраційної та спеціальної перевірки, призвело до звільнення ОСОБА_3 з посади і подальшого порушення прав позивача, що було встановлено Окружним адміністративним судом м. Києва

Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову, оскільки права ОСОБА_3 порушено не було. Міністерство освіти і науки України діяло з дотриманням вимог чинного законодавства.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про день тат час розгляду справи повідомлявся належним чином. Заяв та клопотань від нього в адресу суду не надходило.

Неявка представника третьої особи, відповідно до положень ст. 223 ЦПК України не є перешкодою для розгляду справи по суті.

Вислухавши доводи представників сторін, дослідивши надані учасниками процесу докази та надавши їм належну оцінку суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, з огляду на наступне.

Встановлено, що відповідно до наказу Міністерства освіти і науки України від 18 листопада 2010 року №485-К та наказу Київського національного університету технологій та дизайну від 19 листопада 2010 року № 277 о.с. ОСОБА_3 було призначено на посаду ректора Київського національного університету технологій і дизайну строком на сім років з 18 листопада 2010 року по 18 листопада 2017 року на умовах, викладених у контракті № І-37.

11 вересня 2017 року відповідачем у газеті «Освіта України» опубліковано оголошення про конкурс на зайняття посади ректора Київського національного університету технологій та дизайну.

16 листопада 2017 року Міністерство освіти і науки України направило на адресу Київського національного університету технологій та дизайну лист № 1/11-12031 про проведення виборів ректора вказаного університету.

Листом від 17 листопада 2017 року № 5.2-2066 відповідач повідомив позивача про внесення його кандидатури для участі у виборах на посаду ректора Університету

З протоколу № 6 (підсумковий) виборчої комісії з проведення виборів ректора Київського національного університету технологій та дизайну від 01 грудня 2017 року ОСОБА_3 , який набрав 87,2% голосів виборців, було обрано ректором університету.

Так, як свідчать матеріали справи, позивачем як претендентом на посаду ректора Київського національного університету технологій та дизайну були подані документи для проведення спеціальної перевірки, у тому числі письмова згода на проведення спеціальної перевірки від 06 грудня 2017 року та заява, передбачена ч. 1 ст. 6 Закону України «Про очищення влади» від 06 грудня 2017 року.

07 грудня 2017 року Міністерством освіти і науки України було організовано проведення спеціальної перевірки щодо позивача, відповідно до статей 56-58 Закону України «Про запобігання корупції» згідно з Порядком проведення спеціальної перевірки стосовно осіб, які претендують на зайняття посад, які передбачають зайняття відповідального або особливо відповідального становища, та посад з підвищеним корупційним ризиком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 171, Переліком посад з високим та підвищеним рівнем корупційних ризиків, затвердженим рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 17 червня 2016 року № 2, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 19 липня 2016 року № 987/29117.

Також Міністерством освіти і науки України 07 грудня 2017 року винесено наказ № 751-к, яким ОСОБА_3 звільнено з посади виконуючого обов`язки ректора Київського національного університету технологій та дизайну, у зв`язку із виявленням відомостей щодо заборони, передбаченої пунктом 14 Порядку проведення перевірки достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частиною третьою, четвертою статі 1 Закону України «Про очищення влади», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання реалізації Закону України «Про очищення влади» від 16 жовтня 2014 року № 563.

Підставою для звільнення позивача у наказі Міністерства освіти і науки України від 07 грудня 2017 року № 751-К зазначено: пункт 15 Порядку проведення перевірки достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частиною третьою, четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання реалізації Закону України «Про очищення влади» від 16 жовтня 2014 року №563, пункт 1 частини четвертої статті 3 Закону України «Про очищення влади», пункт 7-2 частини першої статті 36 КЗпП України, заява ОСОБА_5 від 06 грудня 2017 року.

02.02.2018 р., і це підтверджується матеріалами справи, позивач отримав копію довідки № 5/4-4 про результати спеціальної перевірки від 25.01.2018 р., відповідно до якої відповідач дійшов висновку, що виявлено інформацію, яка перешкоджає ОСОБА_3 займати посади, яка передбачає зайняття відповідального або особливо відповідального становища, або посади з підвищеним корупційним ризиком відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 3 Закону України «Про очищення влади».

Разом з тим, як було встановлено, і дана обставина не заперечується представником відповідача, 31.02.2018 р. ОСОБА_3 повідомлено про відмову у призначенні його на посаду ректора у зв`язку з виявленням інформації у довідці № 5/4-4 про результати спеціальної перевірки від 25.01.2018 р.

Представник позивача зазначає, що наказ про звільнення відмова призначення і ОСОБА_3 на посаду ректора та, як наслідок не укладання контракту є порушенням прав останнього, які підлягають захисту у спосіб, вказаний в позові.

З іншого боку, представник відповідача вказує, що Міністерством було дотримано вимоги всіх нормативно-правових актів, якими мають регулюватись відносини сторін.

За приписами ч.ч 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

В свою чергу за положеннями ч.ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Підставами припинення трудового договору є, відповідно до п. 7-2 ст. 36 КЗпП України, підстави визначені Законом України «Про очищення влади».

За положеннями ч. 3 ст. 1 Закону України «Про очищення влади», забороняється займати посади, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація), протягом десяти років з дня набрання чинності цим Законом особам, зазначеним у частинах першій, другій, четвертій та восьмій статті 3 цього Закону, а також особам, які н подали у строк, визначений цим Законом , заяв , передбачених частиною першою статті 4 цього Закону.

У свою чергу згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 3 Закону України «Про очищення влади» заборона, передбачена частиною третьою статті 1 цього Закону, застосовується до осіб, які були обрані і працювали на керівних посадах Комуністичної партії Радянського Союзу, Комуністичної партії України, Комуністичної партії іншої союзної республіки колишнього СРСР починаючи з посади секретаря районного комітету і вище.

Разом з тим, на день звільнення ОСОБА_3 з займаної посади, наявність підстав, передбачених п. 7-2 ст. 36 КЗпП України не було доведено представником Міністерства освіти та науки України.

Так, 04.07.2018 р. Окружним адміністративним судом було прийнято рішення, яким частково задоволено позов ОСОБА_3 до Міністерства освіти і науки України, третя особа: Київський національний університет технологій та дизайну про зобов`язання вчинити дії.

Визнано протиправною та скасовано довідку про результати спеціальної перевірки відомостей щодо ОСОБА_3 який претендує на зайняття посади ректора Київського національного університету технологій та дизайну № 5/4-4 від 25.01.2018 р.

Судом встановлено, що особова справа ОСОБА_3 не містить жодних матеріалів, в тому числі довідок, які б вказували нате, що перевірка була проведена та те, що за результатом перевірки до позивача застосовуються обмеження передбачені Законом України «Про очищення влади».

Також судом зазначено, що інформація, яка була використана для застосування до позивача заборон, передбачених Законом України «Про очищення влади», подальшого звільнення з посади, внесенні інформації до Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади» та подальшої видачі довідки була отримана не у рамках процедури проведення спеціальної перевірки, а у «вільній» переписці відповідача та Державного архіву Сумської області.

За встановлених обставин, Окружним адміністративним судом міста Києва зроблено висновок, що відповідачем повністю проігноровано процедуру проведення люстраційної та спеціальної перевірки, отже інформація отримана щодо позивача є такою, що отримана неналежним чином, а тому не може бути використана в подальшому. А отже, довідка про результати спеціальної перевірки відомостей щодо ОСОБА_3 який претендує на зайняття посади ректора Київського національного університету технологій та дизайну № 5/4-4 від 25.01.2018 є протиправною та підлягає скасуванню.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.02.2019 р. рішення Окружного адміністративного суду міста Києва залишено без змін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України.

Приписами ч. 4 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За встановлених обставин, беручи до уваги вищенаведені положення процесуального закону, суд вважає таким, що не підлягає доказуванню обставини, які свідчать про те, що на день звільнення за результатами перевірки до позивача не могли бути застосовані обмеження, передбачені Законом України «Про очищення влади».

За приписами ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

З огляду на викладене, беручи до уваги, що суд не може перебирати на себе повноваження роботодавця щодо скасування наказу № 751-К від 07.12.2017 р., права позивача мають бути захищені шляхом визнання такого наказу незаконним.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Так, з урахуванням практики ЄСПЛ, суд вважає за можливе не надавати оцінку доводам представника позивача щодо звільнення ОСОБА_3 в період тимчасової непрацездатності (період з 07.01.2017 р. по 10.01.2018 р.), оскільки встановлені судовим рішенням, яке набрало законної сили обставини, є достатньою підставою для визнання наказу про звільнення незаконним.

Також суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача в частині визнання незаконної відмови Міністерства освіти і науки України у призначенні ОСОБА_3 на посаду ректора Київського національного університету технологій та дизайну, з огляду на таке.

Так, в судовому засіданні не оспорювалась учасниками процесу та обставина, що переможцем виборів на зайняття посади ректора Київського національного університету технологій та дизайну став позивач.

Відповідно до ч. 3 ст. 42 Закону України «Про вищу освіту» Засновник (засновники) або уповноважений ним (ними) орган (особа) протягом двох місяців з дня оголошення конкурсу на посаду керівника закладу вищої освіти приймає (приймають) пропозиції щодо претендентів на посаду керівника закладу вищої освіти і протягом 10 днів з дня завершення терміну подання відповідних пропозицій вносить (вносять) кандидатури претендентів, які відповідають вимогам цього Закону, до закладу вищої освіти для голосування. Керівник закладу вищої освіти обирається шляхом таємного голосування строком на п`ять років у порядку, передбаченому цим Законом і статутом закладу вищої освіти.

В розумінні положень п. 7 ч. 3 ст. 42 Закону України «Про вищу освіту» з особою (кандидатурою), яка набрала більше 50 відсотків голосів осіб, які мають право брати участь у виборах, засновник (засновники) або уповноважений ним (ними) орган (особа) укладає контракт строком на п`ять років не пізніше одного місяця з дня її обрання.

Зважаючи на те, що протокол виборчої комісії № 6 (підсумковий), яким зафіксовано обрання позивача ректором Університету складено 01.12.2017 р., контракт з ОСОБА_3 мав бути укладеним 01.01.2018 р.

З урахуванням того, що на момент визначеного Законом терміну довідка про результати спеціальної перевірки не була складена, беручи до уваги вищенаведені висновки Окружного адміністративного суду мста Києва, відмова в укладенні контракту з переможцем виборів є незаконною.

Разом з тим, суд вважає за можливе відмовити ОСОБА_3 у задоволенні позову в частині визнання конкурсу за результатами якого ректором Київського національного університету технологій та дизайну обрано ОСОБА_3 - дійсним.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Проте, як було встановлено під час розгляду справи, Міністерством освіти і науки України не оспорюється факт перемоги ОСОБА_3 у конкурсі на зайняття посади ректора.

Також під час розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про те, що відповідачем ставиться під сумнів результати виборів.

Також на переконання суду не може бути задоволена і вимога ОСОБА_3 щодо зобов`язання відповідача укласти контракт, оскільки таким чином суд перебирає на себе функції органу, який законом уповноважений на вчинення таких дій за результатами розгляду відповідних матеріалів, згідно до Закону України «Про вищу освіту».

Розподіляючи судові витрати суд керується приписами ст. 141 ЦПК України.

Виходячи з наведеного, керуючись ст. ст.ст.ст. 2-5,11-13,141,,258,259,263,268,352,354 ЦПК України, ст. 36 КЗпП України, Законом України «Про очищення влади» ,Закоом України «Про вищу освіту», суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до Міністерства освіти і науки України, третя особа: Київський національний університет технологій та дизайну, про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, визнання конкурсу дійсним, визнання незаконною відмову у призначенні на посаду та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати незаконним наказ Міністерства освіти і науки України № 751-К про звільнення виконуючого обов`язки ректора Київського національного університету технологій та дизайну Грищенка І . М.

Визнати незаконною відмову Міністерства освіти і науки України у призначенні ОСОБА_3 на посаду ректора Київського національного університету технологій та дизайну.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду, в порядку ст.ст. 353-357 ЦПК України з урахуванням п. 15.5. Перехідних положень цього Кодексу протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення .

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 20.05.2020 року.

Суддя: