ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
__________________________________________________________________________
Провадження №4-с/756/110/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2020 року Оболонський районний суд м. Києва, в складі:

головуючого судді Диби О.В.

за участю секретаря П`яла Ю.Б.,

представника боржника адвоката Чепусова Ю.А.,

старшого державного виконавця Браташова А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві скаргу боржника ОСОБА_1 , суб`єкт оскарження: Оболонський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), стягувач: Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головного управління по м. Києву та Київській області Акціонерного товариства «Ощадбанк» на дії старшого державного виконавця Оболонський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Браташова Антона Володимировича,

УСТАНОВИВ:

Боржник звернувся до суду зі скаргою, в якій просить визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Браташова А.В. щодо звернення стягнення на предмет іпотеки - однокімнатну квартиру, загальною площею 43,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить боржнику ОСОБА_1 та направлення заявки на реалізацію арештованого нерухомого майна на електронних торгах; зупинити реалізацію майна - зазначеної однокімнатної квартири на електронних, які мають бути проведені ДП «СЕТАМ» за початковою ціною 1135070 грн.

В обґрунтування зазначених вимог боржник посилається на те, що 07.02.2020 її представник ознайомився з матеріалами виконавчого провадження та з`ясував, що старшим державним виконавцем Оболонського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Браташовим А.В. були здійснені певні виконавчі дії, направлені на примусове виконання судового рішення, зокрема, відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2/756/122/16 від 25.04.2018 про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованості за кредитним договором у сумі 142304,36 доларів США, що в еквіваленті складає 2989131,54 грн., та 3654 грн. судового збору, постановами державного виконавця від 04.06.2019 накладено арешти на все майно боржника та на його грошові кошти, зокрема, описано та накладено арешт на належну боржнику однокімнатну квартиру за адресою АДРЕСА_1 , призначено суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, складено та направлено заявку на реалізацію арештованого нерухомого майна на електронних торгах до ДП «СЕТАМ».

На думку боржника, державним виконавцем допущено порушення процедури виконавчого провадження, які порушують її права, свободи та законні інтереси, зокрема, такі як: державним виконавцем не здійснено достатніх заходів щодо перевірки майнового стану боржника, не встановлено наявність чи відсутність іншого майна, на яке можливо звернути стягнення, порушено порядок визначення вартості (оцінки) квартири, звернуто стягнення на майно, на яке згідно з законом не може бути накладено стягнення.

Представник боржника в судовому засіданні вимоги, викладені у скарзі, підтримав, просив задовольнити.

Представник суб`єкту оскарження в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що в матеріалах справи містяться відповідні документи.

Старший державний виконавець Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Браташов А.В. в судовому засіданні заперечував проти задоволення вимог скарги, вказав, що жодних норм законодавства під час здійснення виконавчого провадження ним порушено не було. Боржник тривалий час ухиляється від виконання рішення суду та обізнаний про наявність відкритого виконавчого провадження. Процесуальні документи не отримує хоча вони направлялися на його адресу.

Представник стягувача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив, пояснень не надіслав.

Суд, заслухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ст.1291 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

У відповідності до приписів ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного чи приватного виконавця, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Зокрема ст.447 ЦПК України надає стороні виконавчого провадження право оскаржити до суду рішення, дії або бездіяльність державного виконавця під час виконання судового рішення, якщо порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до приписів ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу ДВС усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

За змістом наведених норм однією з обов`язкових умов для задоволення скарги є доведеність факту порушення прав боржника внаслідок дій виконавця. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, а заявник посилається лише на формальне недотримання закону у суду немає правових підстав для задоволення скарги.

Як встановлено судом, рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 24.05.2016, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 06.09.2016 та постановою Верховного Суду від 14.02.2018, стягнуто солідарно на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 суму заборгованості за кредитним договором у сумі 142304,36 доларів США, що в еквіваленті складає 2 989 131,54 грн., та 3654 грн. судових витрат.

На виконання рішення суду Оболонським районним судом м. Києва 25.04.2018 видано два виконавчі листи №2/756/122/16.

Постановою старшого державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Браташова А.В. від 10.07.2018 відкрито виконавче провадження №56747990 щодо боржника ОСОБА_1 з виконання виконавчого листа №2/756/122/16, виданого Оболонським районним судом м. Києва 25.04.2018 про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» суми заборгованості за кредитним договором у сумі 142304,36 доларів США, що в еквіваленті складає 2 989 131,54 грн., та 3654 грн. судових витрат.

24.05.2019 на адресу боржника ОСОБА_1 було направлено вимогу державного виконавця про надання доступу до квартири АДРЕСА_1 для проведення опису та арешту вказаного нерухомого майна.

Вказана вимога повернулася на адресу державного виконавця із зазначенням причин невручення «За закінченням встановленого строку зберігання».

Постановами старшого державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Браташова А.В. від 04.06.2019 накладено арешти на все майно боржника та на його грошові кошти, описано та накладено арешт на належну ОСОБА_1 однокімнатну квартиру за адресою АДРЕСА_1 .

Постанову про арешт коштів боржника від 04.06.2019 було направлено на адресу 18 банківських установ.

З листа АТ «Райффайзен Банк Аваль» від 18.06.2019 убачається, що постанова державного виконавця про арешт коштів боржника прийнята до виконання, арешт накладено на кошти в межах суми 3 292 392, 10 грн., що містяться на поточних рахунках ОСОБА_1 . Станом на 18.06.2019 на поточному рахунку № НОМЕР_1 коштів для виконання постанови державного виконавця недостатньо, оскільки залишок становить 28, 36 грн. на інших поточних рахунках боржника, кошти відсутні.

В судовому засіданні представник боржника вказував на те, що згідно відомостей, які зазначені у довідці виданої АТ «Райффайзен Банк Аваль» 14.02.2020, залишок коштів по рахунку № НОМЕР_2 станом на 14.02.2020 складає 7278, 36 грн.

З листа АТ «ПриватБанк» від 21.06.2019 убачається, що арешт накладений в сумі 3 292 392, 10 грн. На рахунках недостатньо коштів для виконання постанови.

Інші банківські установи повідомили про неможливість виконання отриманої постанови з підстав того, що рахунків на ім`я ОСОБА_1 у вказаних установах не відкриті.

З відповідей Пенсійного фонду України від 01.07.2019 та Державної фіскальної служби України від 02.07.2019 убачається, що ОСОБА_1 не працює за трудовим та цивільно - правовими договорами та немає джерел доходів.

З інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта убачається, що іншого майна на яке може бути звернуто стягнення немає.

Таким чином суд приходить до висновку, що державним виконавцем було вчинено усіх дій для виявлення іншого, окрім нерухомого майна, на яке може бути звернуто стягнення, тому постанова про опис та арешт майна боржника від 04.09.2019 відповідає вимогам закону.

Постановою старшого державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Браташова А.В. від 11.09.2019 призначено суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні - ТОВ «Євроексперт Груп».

Боржник у поданій скарзі посилається також на те, що оцінка квартири відбулася без дотримання вимог чинного законодавства, що призвело до неможливості проведення відповідної рецензії здійсненого звіту та подальшого його оскарження, тому є всі підстави для визнання дій державного виконавця щодо призначення суб`єкта оціночної діяльності неправомірними.

Щодо вказаних тверджень, то суд вважає за необхідне відмітити наступне.

Правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб`єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів визначені Законом України № 2658-III «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» (далі - Закон України № 2658-ІІІ).

Згідно з частиною 4 статті 3 цього Закону процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. Вимоги до звітів про оцінку майна та актів оцінки майна встановлюються відповідно до статті 12 цього Закону.

Статтею 32 Закону України № 2658-III передбачено відповідальність оцінювачів та суб`єктів оціночної діяльності, а згідно з частиною 2 цієї статті оцінювачі та суб`єкти оціночної діяльності - суб`єкти господарювання несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору, зокрема, за недостовірність чи необ`єктивність оцінки майна, відповідно до умов договору та закону.

Отже, чинним законодавством України передбачено підстави відповідальності суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання в разі неналежного виконання (зокрема недостовірності чи необ`єктивності оцінки майна) ним своїх обов`язків.

Водночас звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності (частина 1 статті 12 Закону України № 2658-III).

Системний аналіз наведених норм чинного законодавства свідчить про те, що звіт про оцінку майна є документом, який фіксує дії суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо оцінки майна, здійснювані ним у певному порядку та спрямовані на виконання його професійних обов`язків, визначених законом і встановлених відповідним договором.

У частині третій та четвертій статті 58 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки, вони мають право подати державному виконавцю заперечення в десятиденний строк з дня надходження повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна рекомендованим листом за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим державним виконавцем. У разі заперечення однією із сторін проти результатів оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання, державний виконавець призначає рецензування звіту про оцінку майна. Витрати, пов`язані з рецензуванням звіту, несе сторона, яка заперечує проти результатів оцінки. У разі незгоди з оцінкою, визначеною за результатами рецензування, сторони мають право оскаржити її в судовому порядку в десятиденний строк з дня отримання відповідного повідомлення.

Згідно частини п`ятої статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем. Оскарження в судовому порядку результатів визначення вартості чи оцінки майна не зупиняє передачі майна на реалізацію, крім випадків зупинення передачі майна на реалізацію судом.

З матеріалів справи убачається, що висновок про вартість нерухомого майна від 09.10.2019 було направлено на адресу боржника 14.01.2020, однак поштове відправлення повернулося із зазначенням причин повернення «За закінченням встановленого строку зберігання», що свідчить про дотримання державним виконавцем вимог чинного законодавства.

Матеріали справи не містять відомостей про те, що боржник звертався до виконавчої служби із вмотивованими запереченнями щодо результатів проведеної оцінки.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі №914/881/17 (провадження № 12-18гс18) зроблено висновок, що «чинним законодавством України передбачені підстави відповідальності суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання в разі неналежного виконання (зокрема, недостовірність чи необ`єктивність оцінки майна) ним своїх обов`язків. Водночас звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності (частина перша статті 12 Закону № 2658-III). Системний аналіз наведених норм чинного законодавства свідчить про те, що звіт по оцінку майна є документом, який фіксує дії суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо оцінки майна, здійснювані ним у певному порядку та спрямовані на виконання його професійних обов`язків, визначених законом і встановлених відповідним договором. Звіт про оцінку майна не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання висновки і його дії щодо реалізації своєї практичної діяльності. Отже, встановлена правова природа звіту про оцінку майна унеможливлює здійснення судового розгляду щодо застосування до нього наслідків, пов`язаних зі скасуванням юридичних актів чи визнанням недійсними правочинів».

Як вже було зазначено, процесуальним законодавством передбачено право сторін виконавчого провадження звернутися до суду із скаргою, якщо вони вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Аналіз статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» свідчить про те, що учасники виконавчого провадження, мають право на оскарження оцінки майна, а не процесуальної дії державного виконавця, оскільки відповідно до цієї статті державний виконавець лише залучає оцінювача, який здійснює свою діяльність відповідно до Закону України № 2658-ІІІ.

За таких обставин, суд не убачає в діях державного виконавця порушень вимог чинного законодавства при винесенні постанови про призначення суб`єкта оціночної діяльності.

15.01.2020 начальником Оболонського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) подано заявку на реалізацію арештованого нерухомого майна на електронних торгах до ДП «СЕТАМ».

Боржник посилається на те, що дії державної виконавчої служби щодо подачі заявки на реалізацію арештованого нерухомого майна є неправомірними, в т.ч. у зв`язку із тим, що вказане нерухоме майно підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Представник стягувача у своєму відзиві не погодився із твердженням боржника про те, що на належне майно боржника не може бути звернуто стягнення у зв`язку із запровадженням Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» відповідного мораторію на примусове стягнення на нерухоме майно боржника. Вказував на те, що боржник не є громадянином України, а дія вказаного закону направлена на захист прав саме громадян України.

В судовому засіданні представник боржника наголошував на тому, що ОСОБА_1 дійсно не є громадянкою України, однак перебуває на території України на законних підставах про що свідчить посвідка на постійне проживання тому, в межах ст. 26 Конституції України та ч.1 ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» на неї розповсюджується дія мораторію, передбаченого вищенаведеним Законом.

Відповідно до п.п.1 п.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону: не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно.

Учасники провадження не заперечували того факту, що за технічними характеристиками квартира АДРЕСА_1 підпадає під дію зазначеного вище закону.

Статтею 26 Конституції України визначено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Відповідно до ч.1 ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

З аналізу приписів Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» убачається, що він конкретизує осіб, на яких розповсюджується його дія, а саме: громадяни України та кредитні установи - резиденти України.

За таких обставин, суд приходить до висновку про безпідставність вимог боржника, оскільки держаний виконавець діяв в межах та на підставі норм чинного законодавства України.

Окрім цього в судовому засіданні було встановлено, що після набрання рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором законної сили, боржник не вчинив жодних дій, направлених на його реальне виконання. Представник боржника пояснював цю обставину тим, що між боржником та стягувачем існує позовне провадження щодо звернення стягнення на предмет іпотеки і боржник проводив перемовини з представниками банку щодо можливої реструктуризації наявного боргу. Такі дії не призвели до позасудового врегулювання питання про погашення заборгованості, оскільки стягувач не погодив пропозиції боржника.

Враховуючи викладене, оскільки державним виконавцем Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) здійснені всі визначені чинним законодавством дії спрямовані на виконання рішення суду, будь-яких порушень у діях державного виконавця щодо здійснення виконавчого провадження судом не виявлено, суд дійшов висновку, що скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Інші наявні в матеріалах справи докази висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 353, 447-453 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 , суб`єкт оскарження: Оболонський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), стягувач: Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головного управління по м. Києву та Київській області Акціонерного товариства «Ощадбанк» на дії старшого державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Браташова Антона Володимировича - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до суду апеляційної інстанції протягом 15 днів з дня її проголошення через Оболонський районний суд м. Києва;

Ухвала набирає законної сили після її проголошення.

Повний текст ухвали складено 18.05.2020

Суддя: О.В. Диба