Справа № 581/131/20
Провадження № 2/581/71/20
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

20 травня 2020 року селище Липова Долина

Липоводолинський районний суд Сумської області у складі судді Сізова Д.В.,

з участю секретаря Самілик Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ,

про визнання права власності на житловий будинок, господарські будівлі та споруди,

в с т а н о в и в :

12 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, який обґрунтовує обставинами.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_3 , який проживав зі своєю дружиною та матір`ю позивача ОСОБА_4 . Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку та господарських будівель по АДРЕСА_1 . За життя батько склав заповіт, згідно з яким усе своє майно заповів дружині ОСОБА_4 , яка вступивши у володіння майном фактично прийняла спадщину, але належним чином не оформила свої спадкові права на цей будинок, та ІНФОРМАЦІЯ_2 також померла.

Після смерті матері відкрилася спадщина, яку належним чином прийняли позивач та його брат ОСОБА_2

31 січня 2014 року після смерті ОСОБА_4 приватним нотаріусом Бондаренко О.В. була заведена спадкова справа, спадщину належним чином прийняли позивач та його брат ОСОБА_2

24 листопада 2015 року між спадкоємцями укладено договір про поділ спадкового майна після смерті матері ОСОБА_4 . Розділивши спадщину, вони отримали відповідні свідоцтва на спадкове майно. У січні 2020 року позивач звернувся до нотаріуса з заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину - житловий будинок по АДРЕСА_1 , однак отримав відмову нотаріуса, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на це нерухоме майно.

Відповідно до по господарської книги Лучанської сільської ради Липоводолинського району будинок за вказаною адресою належить його батьку ОСОБА_3 , який зазначений власником і в технічному паспорті на будинок. Він також був у 1994 році замовником підведення газопостачання до цього житла.

Зазначає, що за відсутності правовстановлюючих документів на житловий будинок по АДРЕСА_1 він позбавлений можливості оформити свої спадкові права на нього та отримати свідоцтво про спадщину на вказане нерухоме майно.

За наявності вказаних обставин, позивач просить визнати за ним в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_5 право власності на будинок із господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 .

Учасники судового розгляду у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у своїх заявах позивач позов підтримав, відповідач визнав позовні вимоги, усі просили розглянути справу без їхньої присутності.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є батьком та матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.7).

3 вересня 2001 року ОСОБА_3 склав заповіт, яким все своє майно заповів своїй дружині ОСОБА_4 , реєстровий № 118 (а.с.8).

ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Лучка Липоводолинського району Сумської області ОСОБА_3 помер (а.с. 9).

18 червня 2002 року ОСОБА_4 звернулася до Липоводолинської районної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_3 , заведено спадкову справу №230/242.

22 липня 2002 року ОСОБА_4 отримала два свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті чоловіка на земельну частку (пай) розміром 3,10 умовних кадастрових гектарів, та на грошові внески.

Із довідки виконавчого комітету Липоводолинської селищної ради Сумської області (Лучанський старостинський округ) від 10 грудня 2019 року вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , до дня смерті був зареєстрований та проживав по АДРЕСА_1 разом із дружиною ОСОБА_4 . Від імені ОСОБА_3 виконкомом цієї сільради 3 вересня 2001 року посвідчувався заповіт за реєстровим № 118 (а.с. 10).

ІНФОРМАЦІЯ_2 у селищі Липова Долина Сумської області померла ОСОБА_4 (а.с. 11).

Із довідки виконавчого комітету Липоводолинської селищної ради Сумської області (Лучанський старостинський округ) від 10 грудня 2019 року вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , до дня смерті була зареєстрована та проживала по АДРЕСА_1 . Заповіт від імені ОСОБА_4 виконкомом цієї сільради не посвідчувався (а.с. 12).

31 січня 2014 року та 26 лютого 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідно звернулися до приватного нотаріуса Липоводолинського районного нотаріального округу Бондаренко О.В. із заявами про прийняття спадщини після смерті матері, заведена спадкова справа №10/2014.

24 листопада 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як спадкоємці першої черги на спадкове майно після смерті матері, уклали посвідчений вказаним нотаріусом договір про поділ спадкового майна, згідно з яким ОСОБА_1 успадковує земельні ділянки площами 2,2466 га, 0,4077 га, 2,3474 га та 0,3558 га; ОСОБА_2 - земельні ділянки площами 2,3301 га, 0,3847 га, право на пайовий фонд майна КСП ТОВ агрофірма «Лучка» у розмірі 6846 грн. або 0,2822 % у колективному майні, право на пайовий фонд майна КСП ТОВ агрофірма «Лучка`у розмірі 11919 грн. або 0,4913 % у колективному майні, грошові суми у розмірі 2696 грн. 89 коп. на компенсаційному рахунку № НОМЕР_2 , 3157 грн. 10 коп. на компенсаційному рахунку № НОМЕР_3 , 4662 грн. 70 коп. на компенсаційному рахунку № НОМЕР_4 (а.с.14-16).

24 листопада 2015 року ОСОБА_1 отримав чотири свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки, площами 2,3474 га, 2,2466 га, 0,3558 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та 0,4077 га, для ведення особистого селянського господарства, розташовані на території Лучанської сільської ради Липоводолинського району Сумської області (а.с. 17, 20, 23, 26).

Відповідно до копії погосподарської книги за 2001-2005 рр. у господарстві по АДРЕСА_1 проживали ОСОБА_3 та його дружина ОСОБА_4 (а.с. 29-30).

Відповідно до виготовленого 5 січня 2020 року технічного паспорту, будинковолодіння по АДРЕСА_1 складається із житлового будинку літ.«А-І» (1967 року побудови), загальною площею 100,4 кв.м, житловою площею 48,8 кв.м, житлової прибудови літ.«А1-1» (1992 року побудови), літньої кухні літ. «Б» (1970 року побудови), прибудови літ.«б» (1970 року побудови), сараю літ.«В» (1967 року побудови), сараю літ.«в» (1967 року побудови), сараю літ.«в1» (1967 року побудови), гаражу літ.«Г» (1972 року побудови), сараю літ.«Д» (1967 року побудови), погрібу літ. «п/г» (1970 року побудови), вбиральні літ.«У» (1970 року побудови), хвіртки «№1», воріт з хвірткою «№2», воріт «№3», огорожі «№4», колодязя «№5», вартістю 42670 грн. (а.с.36-40).

Згідно з ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Також, власник майна, згідно зі ст. 392 ЦК України, може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

До часу набрання чинності ЦК України 2003 року та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на не рухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень`державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з ч. 3 ст. 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Відповідно до абз. 60 п. 3.3 Інструкції про проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року № 127 не належить до самовільного будівництва індивідуальні житлові будинки, садові, дачні будинки господарські /присадибні/ будинки і споруди, прибудови до них, що побудовані до 05 серпня 1992 року.

Державна реєстрація права на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будівлі та споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Постановою Кабінету Міністрів України «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» від 05 серпня 1992 року № 449 (втратила чинність) було вперше встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва. Тобто, до 05 серпня 1992 року не передбачалася процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року житлових будинків вимогам законодавства, будівельним нормам та державним стандартам і правилам, зокрема, для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації (лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 30 липня 2012 року).

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення.

У своїй заяві про прийняття спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_4 (а.с. 84) вказала, що належну їй в порядку ст. 22 КпШС 1/2 частину будинковолодіння вона виділяти не буде.

Тому, зважаючи на правовий режим набутого у шлюбі зазначеного нерухомого майна, яке відповідно до ст. 22, 28 КпШС на праві спільної сумісної власності належало померлому ОСОБА_3 та його дружині ОСОБА_4 у рівних частинах, за наявності на збудоване до 5 серпня 1992 року будинку виготовленого 5 січня 2020 року технічного паспорту та відповідних записів у погосподарській книзі, суд дійшов висновку, що наявних у справі доказів достатньо для висновку про належність померлим батьку та матері позивача житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 .

Після смерті ОСОБА_3 спадщина на вказаний будинок відкрилася на 1/2 його частину.

Згідно зі ст. 549 ЦК України (1960 року) спадкоємець, який фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, визнається таким, що прийняв спадщину.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 належним чином прийняла спадщину після смерті свого чоловіка за заповітом, вступивши у володіння спадковим майном та отримала відповідні свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай) та грошові внески. Таким чином, вона стала одноосібним власником спірного житлового будинку.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК Українивизначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зіст. 1218 ЦК України спадщину складають всі права та обов`язки, які б належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця.

Частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі (ст. 1278 ЦК України).

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що застосовується, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Із матеріалів справи вбачається, що спадкоємці, які належним чином прийняли спадщину після смерті матері, уклали договір про поділ спадкового майна, у якому визначили майно, яке переходить до кожного з них. Однак вказаний правочин не містить відомостей про те, що спірний житловий будинок взагалі належить до спадкового майна їхньої матері та відповідно відомостей про те, кому зі спадкоємців він буде належати.

Виходячи з рівності часток кожного спадкоємця у спадщині, суд вважає, що майно, яке не увійшло до договору про поділ спадкового майна, спадкується ними на загальних підставах та належить обом братам у рівних частинах, тобто по 1/2 частині кожному.

За наявності у матеріалах справи відомостей про, те що позивач є спадкоємцем, щоналежним чином прийняв спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_4 , за наявності технічного паспорту, який засвідчує відповідність закінченого будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуального житлового будинку, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них вимогам законодавства, суд вважає необхідним визнати за позивачем право власності на 1/2 частину вказаного житлового будинку.

У той же час, розташовані на земельній ділянці поряд із житловим будинком господарсько-побутові будівлі й споруди на підставі положень ст. 186, 381 ЦК України є приналежністю головної речі (будинку), відповідно до вимог чинного законодавства не потребують окремої реєстрації, а тому не є підставою для визнання за власником такого житлового будинку самостійного права власності на розташовані поряд господарсько-побутові будівлі й споруди.

Керуючись ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку літ.«А-І» з житловою прибудовою літ.«А1-1», загальною площею 100,4 кв.м, житловою площею 48,8 кв.м, з приналежними до нього господарсько-побутовими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Сумського апеляційного судучерез Липоводолинський районний суд Сумської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ; АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_5 .

Відповідач: ОСОБА_2 ; АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_6 .

Суддя Д. В. Сізов