ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2020 року м. Херсон

Номер справи: 650/222/20

Номер провадження: 22-ц/819/788/20

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Приходько Л.А.,

суддів: Вейтас І.В.,

Кузнєцової О.А.,

секретар Кутузова А.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Давидово - Брідська сільська рада Великоолександрівського району Херсонської області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 19 березня 2020 року у складі головуючого судді Коваля В.О.,

встановив:

06 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Давидово-Брідської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Позовна заява мотивована тим, що позивач є сином ОСОБА_2 , яка згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 є власником земельної ділянки площею 0,54 га, також згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХС № 060901 ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 5,22 га.

Заповітом від 06 квітня 2004 року ОСОБА_2 на випадок смерті зробила заповітне розпорядження, згідно якого заповіла позивачеві належні їй земельні ділянки.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, про що в Книзі реєстрації актів про смерть 17 червня 2004 року зроблено запис № 9.

На час смерті матері позивач проживав окремо, у м. Теплодар Одеської області, у передбачений законодавством шестимісячний строк спадщину не прийняв. Звернувшись до приватного нотаріуса Великоолександрівського районного нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини у вересні 2019 року, йому було відмовлено у зв`язку з пропуском строку та рекомендовано звернутися до суду.

Посилаючись на те, що про існування строку на прийняття спадщини він не знав, вважав, що в будь-який час зможе прийняти спадщину, оскільки являється спадкоємцем за заповітом, зазначивши також, що звернутись із заявою про прийняття спадщини перешкоджала тяжка хвороба та інвалідність, отримана внаслідок Чорнобильської катастрофи просив суд надати додатковий строк(достатній) для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини за заповітом своєї матері ОСОБА_2 померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 19 березня 2020 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що з дня відкриття спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , пройшло більше ніж 15 років і позивачем не надано до суду жодних доказів на підтвердження поважності причин пропуску встановленого законом строку. Необізнаність позивача про встановлені законом строки для подання заяви про прийняття спадщини не може бути визнано поважною причиною. Крім того, позивач також посилається на інвалідність та часті хвороби, як причину пропуску строку, проте, будь-яких доказів, того що позивач у строк необхідний для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , а саме шість місяців після 16 червня 2004 року, хворів і перебував на тривалому лікуванні, або ж знаходився на постійному обстеженні у зв`язку зі встановленням групи інвалідності суду не надано. Також не надано й доказів того, що встановлена йому ІІ група інвалідності спричинила обмеження його життєдіяльності в тій мірі, що він навіть був позбавлений здатності на подання заяви про прийняття спадщини.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив суд рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу інші учасники справи не скористалися.

Учасники справи, будучи повідомленими про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явились.

ОСОБА_1 у письмовій заяві просив розгляд справи проводити без його участі.

Давидово-Брідська сільрада у письмовій заяві просила справу розглянути у її відсутності. Зазначивши що позовні вимоги підтримують та не заперечує проти задоволення позовних вимог позивача.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, у визначених цивільно-процесуальним законом межах, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим та має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи власником земельних ділянок, розташованих на території Давидово- Бродської сільської ради із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва земельна ділянка площею 0,54га та площею 5.22га, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХС № 085621, виданого 07 березня 2003 року та Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХС № 060901, виданого 07 березня 2003 року є ОСОБА_2 (а.с.16,18).

Заповітом від 06 квітня 2004 року, посвідченим секретарем Давидово-Брідської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області, ОСОБА_2 належні їй земельні ділянки заповіла сину ОСОБА_1 (а.с. 11).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 .

На час відкриття спадщини позивач зі спадкодавцем не проживав. Згідно відмітки у паспорті місце проживання ОСОБА_1 зареєстровано з 25 грудня 1986 року у АДРЕСА_1 , а з 18 листопада 2004 року у АДРЕСА_2 .

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними.

Відповідно до частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Обґрунтовуючи наявність поважних причин пропуску встановленого законом строку для прийняття спадщини позивач посилався як на необізнаність про існування такого строку, так і на обставини, які на його думку, унеможливлювали своєчасне прийняття ним спадщини після смерті матері, а саме на тяжку хворобу та інвалідність ІІ групи, отриману внаслідок Чорнобильської катастрофи.

На підтвердження своїх доводів позивачем надані:

виписний епікриз № 15997 із медичної карти стаціонарного хворого, з якого вбачається, що в період з 09 липня 2019 року по 18 липня 2019 року ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в Одеській обласній клінічній лікарні на стаціонарному лікуванні;

довідка ВТЕ -17 № 078367 від 25 травня 1994 року, згідно якої ОСОБА_1 за результатами огляду визначена друга група інвалідності безстроково;

довідка 2-18 МАЖ №028999 від 28 квітня 1994 року, згідно якої ОСОБА_1 визначена ступень втрати професійної працездатності - 70%;

експертний висновок №58/3 від 28 квітня 1994 року обласної спеціалізованої ВКК огляду осіб, які постраждали в наслідок аварії на ЧАЕС, згідно якої ОСОБА_1 має захворювання, які виникли або загострилися під дією негативного впливу радіаційного випромінювання в результаті аварії на ЧАЕС;

посвідчення серії НОМЕР_6 та серії НОМЕР_7 , згідно яких ОСОБА_1 є потерпілим від Чорнобильської катастрофи;

посвідчення № НОМЕР_8 , згідно якого ОСОБА_1 призначена пенсія по інвалідності ІІ групи ЧАЕС.

Вказані документи не містять в собі будь-яких відомостей про наявність об`єктивних, непереборних обставин, які б унеможливлювали протягом строку, визначеного законом (з 16 червня 2004 року по 16 грудня 2004 року) подачу ОСОБА_1 заяви до нотаріальної контори.

Сам по собі факт наявності інвалідності ІІ групи не свідчить про наявність у спадкоємця об`єктивних перешкод для подання заяви про прийняття спадщини, а доказів того, що захворювання, у зв`язку із наявністю яких встановлена ІІ група інвалідності, спричинили обмеження його життєдіяльності в тій мірі, що він був позбавлений здатності на подання заяви про прийняття спадщини, позивачем не надано.

Будь-яких належних та допустимих доказів, що спадкоємець протягом майже 16 років, мав такий стан здоров`я, який унеможливлював би подання ним заяви про прийняття спадщини, матеріали справи не містять. Також матеріали справи не містять доказів на підтвердження доводів апелянта про постійне його знаходження( з часу смерті маті та до часу звернення до суду) на стаціонарному лікуванні.

Юридична необізнаність щодо строку прийняття спадщини, на яку посилається позивач як на підставу задоволення позову, не може бути визнана поважною причиною такого строку.

Посилання в апеляційній скарзі на територіальну віддаленість, його місця проживання від місця відкриття спадщини, висновки суду про відсутність підстав для надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини не спростовують.

Так, згідно пункту 207 розділу 22 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 30 березня 2004 року №20/5, в редакції чинній на час відкриття спадщини, заява про прийняття спадщини, справжність підпису на якій посвідчується нотаріально, може подаватися засобами поштового зв`язку, а тому віддаленість місця проживання, відсутність грошових коштів для приїзду до місця відкриття спадщини не свідчать про існування у заявника реальних перешкод звернутися із заявою про прийняття спадщини.

Враховуючи викладене суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що вищевказані причини пропуску позивачем строку для прийняття спадщини не можуть вважатися поважним, оскільки ОСОБА_1 не доведено існування у нього об`єктивних, непереборних, істотних труднощів для прийняття спадщини після смерті матері, у зв`язку з чим правові підстави для визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_2 відсутні, що спростовує доводи апеляційної скарги.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дав належну правову оцінку доказам, на які сторони посилались в обґрунтування своїх вимог та заперечень, не допустив порушення норм матеріального та/або процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду по суті вирішення спору, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 19 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 19 травня 2020 року.

Головуючий Л.А. Приходько

Судді: І.В. Вейтас

О.А. Кузнєцова