Справа № 452/3889/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"12" березня 2020 р. м.Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області у складі судді Кравціва В.І., секретар судового засідання Макаревич Л. Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України (за відсутності осіб, які беруть участь у справі та нездійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно,

встановив:

ОСОБА_1 5 грудня 2019 року пред`явила до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 позов про визнання за нею, позивачкою, права власності на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 ; право власності на земельні ділянки, загальною площею 0,57 га, у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що належали їй на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ-ЛВ № 048866, виданого на підставі рішення Верховецької сільської ради Самбірського району Львівської області від 21 квітня 1995 року та право на земельну частку (пай), розміром 0,70 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі на місцевості із земель, які перебували у колективній власності Верхівецької селянської спілки та належала спадкодавцю на підставі Сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЛВ № 0076186.

У обґрунтування позову ОСОБА_1 посилалася на те, що вказаний житловий будинок належав до майна суспільної групи колгоспний двір, головою якого була ОСОБА_6 і станом на 1 липня 1990 року у цьому будинку було зареєстроване місце проживання ОСОБА_6 , яка була головою колгоспного двору, ОСОБА_1 - її дочка, ОСОБА_7 - зятя, ОСОБА_2 - внука, ОСОБА_3 - дружини внука, ОСОБА_4 - правнучки та ОСОБА_5 - правнучки, тобто, всім вказаним членам цього двору належало по 1/7 його частині.

Після смерті її, позивачки, матері ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилася спадщина на 1/7 частину будинку, а також на земельні ділянки загальною площею 0,57 га, а саме: земельна ділянка площею 0,1234 га, яка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд; земельна ділянка площею 0,3141 га, яка призначена для ведення особистого підсобного господарства; земельна ділянка площею 0,0352 га, яка призначена для ведення особистого підсобного господарства та земельна ділянка площею 0,0946 га, яка призначена для ведення особистого підсобного господарства, вказані земельні ділянки належали ОСОБА_6 на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ-ЛВ № 048866, виданого на підставі рішення Верховецької сільської ради Самбірського району Львівської області від 21 квітня 1995 року та право на земельну частку (пай), розміром 0,70 в умовних кадастрових гектарах з землі, яка перебувала в колективній власності Верхівецької селянської спілки і належала спадкодавцю на підставі Сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЛВ № 0076186 і вона, позивачка, прийняла спадщину.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її, позивачки, чоловік ОСОБА_7 і після його смерті відкрилася спадщина на 1/7 частину вказаного будинку, яку вона прийняла.

Будучи спадкоємцем після смерті матері та чоловіка, з урахуванням вимог ст. ст. 529, 549 ЦК УРСР та ст. 1261, ст. 1268 ЦК України вона, позивачка, прийняла спадщину та звернулася до Самбірської державної нотаріальної контори, однак нотаріусом відмовлено у вчиненні нотаріальних дій у зв`язку із тим, що належне майно є майном колишнього колгоспного двору, частки у якому не визначені та відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу.

Інших спадкоємців, які б могли претендувати на спадщину чи осіб, які звернулися до нотаріуса з приводу прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 та ОСОБА_7 немає.

Співвласниками майна колгоспного двору, які є відповідачами, заявили про відмову від права на вказаний будинок.

Позивачка ОСОБА_1 подала заяву про розгляд справи за її відсутності та підтримання позовних вимог.

Від відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 надійшли заяви про визнання позову та розгляд справи за їх відсутності.

Суд дійшов висновку про задоволення позову на підставі наявних у суду матеріалів, виходячи із такого.

Згідно ст. 43 ЦПК України учасники справи мають право, зокрема, брати участь у судових засіданнях.

Відповідно до ст. 211 цього Кодексу розгляд справи відбувається в судовому засіданні.

Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Частиною 2 статті 247 ЦПК України встановлено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Ураховуючи наведене, суд постановив ухвалу про здійснення судового розгляду справи на підставі наявних у суду матеріалів та нездійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Із свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок відомо, що житловий будинок по АДРЕСА_1 належить ОСОБА_6 на праві особистої власності як голові колгоспного двору (а. с. 3).

Із Державного акта на право приватної власності на землю убачається, що ОСОБА_6 , яка проживала у с. Верхівці Самбірського району, на підставі рішення сесії Верховецької сільської ради від 21 квітня 1995 року передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,57 гектара в межах згідно з планом, яка розташована на території с. Верхівці Верховецької сільської ради і призначена для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, що складається із земельних ділянок площами: 0,1234 га, 0,3141 га, 0,0352 га та 0,0946 га (а. с. 14).

Також, із сертифіката на право на земельну частку (пай) видно, що ОСОБА_6 на підставі рішення Самбірської районної державної адміністрації від 24 вересня 1996 року № 585 належало право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності Верхівецької селянської спілки розміром 0,70 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) (а. с. 15).

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Конституції України та ч. 2 ст. 1 Земельного Кодексу України, право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до Закону.

Із довідки, виданої виконавчим комітетом Верховецької сільської ради Самбірського району Львівської області 3 грудня 2019 року № 3923 убачається, що згідно запису погосподарської книги по с. Верхівці тип двору, що по АДРЕСА_1 , - колишній колгоспний двір, станом на 1 липня 1990 року у житловому будинку було зареєстроване місце проживання: ОСОБА_6 ; членами цього двору були: дочка - ОСОБА_1 , зять - ОСОБА_7 , внук - ОСОБА_2 , дружина внука - ОСОБА_3 , правнучка - ОСОБА_4 та правнучка - ОСОБА_5 (а. с. 8).

Згідно ст. 120 ЦК Української РСР 1963 року, який був чинним на момент припинення колгоспного двору, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 цього Кодексу розмір частки члена двору встановлюється, виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

У п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз`яснено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року.

Із свідоцтва про смерть відомо, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6 .

За наведеного на момент припинення колгоспного двору його членам вказане майно належало на праві спільної власності у рівних частках, а саме по 1/7 частині вказаного будинку, і після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина на 1/7 частину цього будинку.

Відповідно до ст.ст. 548 та 549 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.

Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Із свідоцтв про народження та про шлюб відомо, що ОСОБА_8 є дочкою ОСОБА_6 та ОСОБА_9 (а. с. 5, 7).

Із довідки, виданої 03.12.2019 виконавчим комітетом Верховецької сільської ради Самбірського району Львівської області, видно, що ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , постійно проживала до дня смерті по АДРЕСА_1 і на час її смерті в будинку була зареєстрована її дочка ОСОБА_1 (а .с. 9).

Отже, ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_6 , оскільки фактично вступила в управління або володіння спадковим майном.

Із свідоцтва про смерть відомо, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_7 (а. с. 19).

Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Статтями 1217 та 1223 цього Кодексу встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Із свідоцтва про шлюб видно, що ОСОБА_7 та ОСОБА_10 перебували у зареєстрованому шлюбі з 15 листопада 1954 року (а. с. 7).

Із довідки, виданої 12 грудня 2019 року виконавчим комітетом Воле-Баранецької сільської ради Самбірського району Львівської області, убачається, що місце проживання ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , до дня смерті було зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 і на час його смерті в будинку було також зареєстроване місце проживання його дружини ОСОБА_1 (а. с. 11).

Отже, ОСОБА_1 , проживаючи із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняла спадщину після смерті свого чоловіка ОСОБА_7 .

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які є членами цього двору, відмовилися від права на свою частку у майні колгоспного двору.

Самбірська державна нотаріальна контора відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті її матері ОСОБА_6 та чоловіка ОСОБА_7 з посиланням на те, що житловий будинок належить колишньому колгоспному двору, частки у якому не визначені, а також через відсутність правовстановлюючого документу.

У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно ст. 1225 Цивільного кодексу України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Ураховуючи наведене, право ОСОБА_1 на спадкове майно підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на майно колишнього колгоспного двору та право власності на земельні ділянки у порядку спадкування за законом.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності житловий будинок, господарські будівлі та споруди по АДРЕСА_1 як частку у майні колгоспного двору та у порядку спадкування за законом після смерті її матері ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та після смерті її чоловіка ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельні ділянки, загальною площею 0,57 га, а саме: земельну ділянку площею 0,1234 га, яка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель та споруд; земельні ділянки площами: 0,3141 га, 0,0352 га та 0,0946 га, що призначені для ведення особистого підсобного господарства у порядку спадкування за законом після смерті її матері ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що належали їй на підставі Державного акта на право приватної власності на землю, серії ІІ -ЛВ № 048866, виданого на підставі рішення Верховецької сільської ради Самбірського району Львівської області від 21 квітня 1995 року.

Визнати за ОСОБА_1 у порядку спадкування за законом після смерті її матері ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право на земельну частку (пай), розміром 0,70 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі на місцевості із земель, яка перебувала у колективній власності Верхівецької селянської спілки та належала ОСОБА_6 на підставі Сертифіката на право на земельну частку (пай), серії ЛВ № 0076186.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, і може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду, через суд, який ухвалив рішення, протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживає у АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Відповідачі:

ОСОБА_2 , проживає у с. Верхівці Самбірського району Львівської області;

ОСОБА_3 , проживає у с. Верхівці Самбірського району Львівської області;

ОСОБА_4 , проживає у с. Верхівці Самбірського району Львівської області;

ОСОБА_5 , проживає у с. Ралівка Самбірського району Львівської області.

Суддя