Номер справи 220/1548/15-ц
Номер провадження № 2/220/365/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2020 року смт.Велика Новосілка Донецької області

Великоновосілківський районний суд Донецької області у складі:

головуючої-судді Дурач О.А.

за участю секретаря Борисової Н.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт Велика Новосілка Донецької області цивільну справу у порядку загального провадження за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», , індекс 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РКОПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , представник відповідача адвокат Король Тетяна Володимирівна, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 4581, про стягнення заборгованості за кредитом, -

ВСТАНОВИВ:

16.09.2015 р. позивач звернувся до суду з зазначеною заявою. Після перегляду заочного рішення провадження у справі відкрито 29.04.2020 р. 15.06.2020 року справу призначено до судового розгляду.

Короткий зміст вимог позовної заяви

20.02.2007 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № DOI0FW10106114, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_1 кредит в сумі 67760 грн. 35 коп. терміном до 20.02.2014 р., а позичальник зобов`язався повернути наданий кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором, відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі па місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором № DOI0AW10106114. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 03.07.2015 року має заборгованість - 23894.40 грн., яка складається з наступного:

- 8777.21 гри. - заборгованість за кредитом;

- 1216.76 гри. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 2448.18 гри. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом;

- 11452.25 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Просить стягнути з ОСОБА_1 вказані суми та судові витрати.

12.06.2020 р. відповідачем надавався відзив на позов та письмові докази, у якому він вважає позовні вимоги необґрунтованими, оскільки за період з березня 2007 року по березень 2012 року відповідачем на рахунок позивача внесено готівкою 69245 грн. 31 коп., рішенням Ворошиловського районного суду м. Донецька визнано дії відповідача (банку) щодо підвищення відсоткової ставки за спірним договором неправомірними, лише 29.01.2013 року вказане рішення було виконано. Наприкінці вересня 2012 року предмет застави автомобіль марки DAEWOO LANOS державний номер НОМЕР_2 року, номер кузову НОМЕР_3 , який знаходився у заставі ПАТ КБ «ПриватБанк» згідно кредитного договору № DOI0AW10106114 від 20.02.2007р. був переданий представникові банку на підставі Акту без дати та довіреності від 03 жовтня 2012 року посвідченої приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Соболевою В.Л. № 6483 в реєстрі, для його подальшої реалізації за ринковою вартістю. Згідно відомостей позивача вартість реалізованого майна склала 41500 грн., однак вказані кошти були зараховані на рахунок позивача лише 29.01.2013 року. Загальна суме внесена відповідачем на рахунок позивача з березня 2007 року по січень 2013 року складає 110745 грн. 31 коп. за 60 місяців користування. Вважає, що нарахування штрафів та пені проводилось незаконно та необгрунтовано, оскільки щомісячний платіж в розмірі 1070,90 до 31.03.2012 року відповідачем вносився регулярно. Таким чином, ОСОБА_1 нічого не винен позивачу, а навпаки переплатив 20749,71 грн., а тому позов не підлягає задоволенню в повному обсязі (а.с. 17-18 т.2).

09.07.2020 р. позивачем у відповідності до вимог щодо оформлення відзиву, передбачених ст. 199 ЦПК України подано відповідь на відзив, у вказаній відповіді вважають, що банком були надані належні докази щодо наявного розміру заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором, з урахуванням проведеного розрахунку заборгованості, зарахування всіх сплачених позичальником платежів у рахунок погашення кредитної заборгованості. Проте, ОСОБА_1 не надав жодного доказу, який би спростував наявність заборгованості за кредитним договором чи її розмір. Варто звернути увагу, що згідно до п. 7.1 кредитного договору позичальник зобов`язується не лише повернути кредитні кошти, але й сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 0,75 % на місяць, 0,55 % від суми виданого кредиту винагороди на надання фінансового інструменту, 272,02 грн щомісячної винагороди. Розмір щомісячного платежу складає 1070,90грн., а строк видачі кредитних коштів встановлено до 20.02.2014 р. Із розрахунку заборгованості вбачається, шо позичальник неодноразово порушував зобов`язання, йому окрім відсотків за порушення зобов`язанім нараховується ще й пеня. ОСОБА_1 не надав належних доказів на підтвердження заперечень, а саме відсутності заборгованості по кредиту або ж незарахування банком якихось платежів, які були сплачені Позичальником, а тому його твердження грунтуються на припущеннях та не підлягають задоволенню. Стосовно реалізації предмету застави зазначає, що 29.01.2013р. предмет застави було реалізовано за 41500.00 грн. Кошти від реалізації направлено на погашення заборгованості, що підтверджується випискою по кредитному рахунку № НОМЕР_4 (додається). Коштів від реалізації предмету застави виявилося недостатньо для погашення заборгованості в повному розмірі. Отже, зобов`язання відповідача за кредитним договором не припинилися, право вимоги Банку про повернення кредиту і сплату процентів залишалося дійсним і підлягає судовому захисту. На даний час, ОСОБА_1 належним чином свої зобов`язання за Договором не виконав, а тому позовні вимоги Банку є обгрунтованими та підлягають до задоволення в повному обсязі (а.с. 63-65 т. 2).

Ухвалою Великоновосілківського районного суду витребувано у позивача відомості, необхідні для вирішення вказаної справи - інформацію щодо виконання рішення Ворошиловського районного суду м. Донецька від 24.04.2012 р.;

- яка заборгованість відповідача на теперішній час;

- чи реалізований автомобіль держномер НОМЕР_5 2007 року випуску;

- чи зараховані кошти від продажу автомобіля у рахунок погашення заборгованості

- відомості, чи мав місце факт передачі ОСОБА_1 автомобіля DAEWOO FSO LANOS TF69Y , державний номерний знак НОМЕР_5 , номер кузову НОМЕР_3 , 2007 р. випуску ПАТ КБ «Приватбанк» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором DO10AW10106114 від 20.02.2007 р., якщо, мав, то на яку суму він був реалізований, чи була ця сума враховано при розрахунку заборгованості за кредитним договором, чим це підтверджується;

- чи враховано під час розрахунку заборгованості відповідача (а.с. 4-7), який надано суду для підтвердження позовних вимог позивачем, рішення Ворошиловського районного суду м. Донецька від 24.04.2012 р. по справі № 2/508/115/12 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» в особі Донецького РУ Приватбанк про захист прав споживачів

- конкретний, зрозумілий розрахунок заборгованості за позовом, у тому числі конкретний розрахунок по кожній сумі заборгованості (тіло кредиту, відсотки, комісія тощо).

На виконання вказаної ухвали, 12.05.2020 р., позивачем надана відповідь та відповідні документи (а.с. 173, 174-193 т. 1).

Оскільки виконання ухвали було проведено позивачем не у повному обсязі, 13.05.2020 р. судом постановлено ухвалу про повторне витребування вказаної інформації у позивача (а.с. 197-200 т. 1).

На виконання вказаної ухвали позивачем надана відповідь 21.05.2020 р., аналогічна відповіді від 12.05.2020 р. та відповідні документи, при цьому виписку з розрахунку було оформлено мілким, нечитаємим шрифтом (а.с. 203, 204-215 т. 1).

11.06.2020 р. суду було надано позивачем належно оформлені документи та відповідь на виконання вказаної ухвали (а.с. 1, 2-16 т. 2).

У судове засідання представник позивача, будучи належним чином повідомленим про час, дату та місце розгляду справи (а.с. 41 т. 2, а.с. 17 т.1), не з`явився, доказів поважності причин неявки суду не надав, заяв про розгляд справи за його відсутністю або клопотань про відкладення розгляду справи у судове засідання не надав. Ухвалою Великоновосілківського районного суду Донецької області від 15.06.2020 р., яку позивач отримав електроною поштою 16.06.2020 р. (а.с. 38 т.2), визнано обов`язковою явку позивача у судове засідання, проте вказані вимоги ухвали позивачем проігноровані. Проте, даних відповіді на відзив позивача, наданих матеріалів провадження, суд вважає, що вказану справу можливо розглянути без участі позивача згідно п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, підстави для відкладення розгляду справи, передбачені ч. 2 ст. 223 ЦПК України відсутні. Крім того, суд враховує, що Європейським Судом з прав людини у рішенні "Пономарьов проти України" від 3 квітня 2008 визначено, що "сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження".

Відповідач та його представник у судове засідання не з`явились, представник відповідача надала заяву, у якій розгляд справи просить провести без її особистої присутності та без участі відповідача, в задоволенні позову просить відмовити. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с. 42, 78 т. 2).

Суд вважає можливим розглянути справу без участі відповідача та його представника, на підставі наданої нею заяви, беручи до уваги, що про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, свою позицію відповідач висловив у відзиві на позовну заяву.

У справі достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін на теперішній час.

Фіксація судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснюється на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України.

Фактичні обставини, встановлені судом

Дослідивши матеріали справи, судом фактично встановлено наступне.

20.02.2007 р. між позивачем та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № DOI0FW10106114 (надалі договір), згідно п. 7.1 умов якого позичальник зобов`язується надати кошти у вигляді не відновлювальної кредитної лінії сумі 67760 грн. (у договорі визначено як кредит), в розмірі 49458 грн. 35 коп. на наступні цілі: купівля автомобіля марки DAEWOO FSO LANOS TF69Y , а також в розмірі 34 грн. на оплату за реєстрацію предмета застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна шляхом перерахування у відповідності з п. 1.2 та в розмірі 18301 грн. 69 коп. на оплату страхових платежів в випадках та порядку, передбаченому п.п. 2.1.3, 2.2.7 дійсного договору зі сплатою за користування кредитом відсотків в розмірі 0,75% в місяць на суму заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструмента в розмірі 0,55% від суми виданого кредиту в сумі 272 грн. 02 коп. щомісячно в період сплати та одноразово в момент надання кредиту в розмірі 1% від суми кредиту в відповідності з п. 3.11 даного договору та нагороди за проведення додаткового моніторингу згідно п. 6.2 даного договору; періодом уплати вважати період з 20 по 25 число кожного місяця; погашення заборгованості за цим договором (за виключенням винагороди, яка сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: щомісячно в період сплати позичальник повинен надати банку грошові засоби (щомісячний платіж) в сумі 1070 грн. 90 коп. для погашення заборгованості за кредитом, відсоткам, комісії (кредиту, відсоткам, винагороди); строк договору - з 20.02.2007 р. по 20.02.2014 р. При достроковому погашенню кредиту сплата відсотків не передбачена (п. 7.5 договору).

Розділом 3 вказаного договору передбачено порядок проведення розрахунків за договором, згідно яких при порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, передбачених 7.1,2.2.4,2.3.3 даного договору, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом в розмірі, зазначеному у п. 7.4 цього договору в місяць, розраховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом (п. 3.1). Засоби, отримані від позичальника для погашення заборгованості за кредитним договором, насамперед направляються для відшкодування збитків банку згідно п.п. 2.2.9, 2.3.8 даного договору, надалі пені згідно розділу 4 даного договору, надалі - простроченої комісії за кредитом, надалі - простроченої винагороди, надалі - прострочених відсотків, , надалі - простроченої заборгованості за кредитом, частина суми, яка залишилась (в т.ч. сума надана позичальником понад суми щомісячного платежу), направляється на погашення заборгованості за кредитом (якщо інше не передбачено п. 6.8), надалі комісії, надалі винагороди, надалі відсотків, надалі кредиту. Повне погашення заборгованості за кредитом здійснюється не пізніше дати закінчення строку користування кредитом, зазначеного в п. 7.1 даного договору. Сума остаточного погашення заборгованості може відрізнятися від суми щомісячного платежу. При несплаті винагороди, комісії ( в випадку її щомісячної сплати згідно п. 7.1 даного договору або згідно п. 3.11 даного договору) відсотків, та/або частини кредиту до останнього дня періоду сплати, вони вважаються простроченими (п. 3.3).

Також розділом 4 договору передбачена відповідальність сторін та вказано, що при порушенні позивальником будь якого з зобов`язань, передбачених п.п. 2.2.2, 2.2.3, 7.5 даного договору, банк має право нарахувати, а позичальник має сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочення (п. 4.1).

Зі свого боку позивач зобов`язання виконав, надав грошові кошти відповідачу у сумі, вказаній у договорі. Зазначене сторонами не заперечується.

На підтвердження доводів позивачем надано розрахунок заборгованості за договором № DOI0FW10106114 від 20.02.2007 року, укладеного між Приватбанком та клієнтом - ОСОБА_1 , станом на 03.07.2015 р . Згідно даного розрахунку у колонці сальдо поточне (тіло кредиту), станом на 22.02.2007 р., кількість днів 0 , вказано у розмірі 49458 грн. 35 коп.; станом на 03.07.2015 р. визначено заборгованість у загальній сумі 23894 грн. 40 коп., з яких:

- 8777.21 гри. - заборгованість за кредитом;

- 1216.76 гри. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 2448.18 гри. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом;

- 11452.25 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором (а.с. 4-7 т.1).

Вивчаючи та перевіряючи вказаний розрахунок заборгованості, суд приходить до висновку, що даний розрахунок проведений з порушенням, є некоректним, та не погоджується з ним, виходячи з наступного.

Так, згідно графіку погашення заборгованостей метод рівних платежів (ануїтет), зазначено суму кредиту - 49458,35 грн., строк кредиту - 84 місяці, відсоткову ставку в місяць 0,75%, комісію - 0,55%-272,02; відсотки 15939,35, щомісячний платіж - 798,88 (а.с. 19 т.2). Суд звертає увагу, що вказаний графік фактично розроблений на 60 місяців, загальна сума щомісячного платежу з комісією складає 64254 грн. 08 коп., без комісії - 47932,82 грн. Також у вказаному графіку відображено відповідний метод кредитування - ануїтет. За своєю природою ануїтет - це сума рівних однакових платежів, які здійснюються через рівні проміжки часу за однієї і тієї ж діючої відсоткової ставки. Рівність проміжків часу для відповідних платежів забезпечується внесенням відповідного платежу (який встановлено у договорі) на конкретну дату, визначену сторонами договору. Тобто, зазначення у договорі не конкретної дати, а періоду сплати заборгованості з 20 по 25 число кожного місяця, та не ознайомлення позичальника зі вказаною умовою, у даному випадку, потягло за собою нарахування штрафних санкцій позичальнику, відповідачу по даному провадженню. Зазначене вбачається з виписки по рахунку № НОМЕР_4 ОСОБА_1 , з 20.02.2007 р. по 05.05.2020 р. у порівнянні з розрахунком заборгованості (а.с. 4-7 т.1). З розрахунку заборгованості (а.с. 66-72 т.2) вбачається, що певна кількість днів прострочення платежу, на які нараховувались відсотки на поточну заборгованість, була пов`язана саме з порушенням умови рівності проміжків часу платежу, навіть якщо платіж було здійснено у період погашення заборгованості (з 20 по 25 число місяця), так, вже з 06.04.2007 року починається безпідставне нарахування штрафних санкцій позивачу у сумі 38,99 грн., на які у подальшому нараховуються відсотки. При цьому, перший платіж внесено відповідачем 23.03.2007 року, тобто не в перший день періоду платежу, зазначеного в договорі, а на протязі цього періоду, за дні прострочення з 20.03.2007 р. по 23.03.2007 р. Надалі по рахунку спостерігається аналогічна ситуація. За таких обставин, при умові внесення відповідачем вказаних коштів у розрахунковий період, позивач мав зробити відповідний перерахунок, але доказів проведення такого перерахунку суду не надано. Жодних доказів роз`яснення відповідачу його права звернутися з таким перерахунком або необхідності сплати чергового платежу саме у рівні проміжки часу суду також не надано. Суд вважає, що неінформування позивача щодо вказаного виключає його вину у виникненні прострочення платежів, які стали підставою для нарахування штрафних санкцій, у разі внесення сум на погашення кредиту у розрахунковий період (з 20 по 25 число кожного місяця). Виходячи з даних виписки по рахунку (а.с. 66-72 т.2), відповідач дійсно, 29.05.2007 р. порушив умови договору та вніс суму на погашення заборгованості понад розрахунковий період, що враховано й у розрахунку заборгованості (а.с. 4 т. 1), де зазначено кількість днів - 8, вказане також стало підставою для нарахування штрафних санкцій. Також, у порушення умов договору, як вбачається з виписки по рахунку, відповідач 22.04.2009 р. вніс суму, згідно квитанції, 1100 грн. (а.с. 25), тобто менше обов`язкового платежу, зі вказаної суми перераховано пеню по кредитному договору - 38,66 грн., на погашення заборгованості зараховано суму 1061 грн. 34 коп. (а.с. 69 т. 2), надалі на погашення заборгованості зараховано 25.05.2009 р. - 1030 грн. 68 коп., 24.06.2009 р. - 1028 грн. 13 коп., 24.07.2009 - 1028 гр. 18 коп., 27.10.2009 р. (з простроченням) - 1026 грн. 92 коп., 25.11.2009 р. - 1045 грн. 57 коп., 21.01.2010 р. - 1051 грн. 43 коп., 22.02.2010 р. - 1035 грн. 33 коп. Подальші суми вносились та зараховувались також у обсязі, меншому ніж встановленому договором.

Рішенням Ворошиловського районного суду м. Донецька від 24.04.2012 р., по справі № 2/508/115/12, за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» в особі Донецького РУ Приватбанк про захист прав споживачів, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано дії відповідача щодо підвищення відсоткової ставки за кредитним договором № DOI0FW10106114 від 20.02.2007 р. -неправомірними. Зобов`язано Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «Приватбанк» знизити проценту ставку до розміру, що визначена в кредитному договорі № DOI0FW10106114 від 20.02.2007 р. Зобов`язано Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «Приватбанк» здійснити перерахунок сплачених грошових коштів ОСОБА_1 на погашення наступних платежів за Кредитним договорам № DOI0FW10106114 від 20.02.2007 р. (а.с. 51-56 т. 1). Згідно повідомлення позивача, яке надійшло до суду 21.05.2020 р. (а.с. 203 т.1), вказане рішення виконано у повному обсязі, дата виконання рішення позивачем не зазначена. Виходячи з даних виписки по рахунку, рішення виконано 29.01.2013 р. (а.с. 72 т.2).

Згідно акту від 03.09.2012 р., автомобіль позичальника DAEWOO LANOS державний номер НОМЕР_2 року, номер кузову НОМЕР_3 , який знаходився у заставі ПАТ КБ «ПриватБанк» згідно кредитного договору № DOI0AW10106114 від 20.02.2007р. був переданий представникові банку ОСОБА_2 (а.с. 3 т.2), вказана обставина сторонами не заперечується.

Як вбачається з меморіального ордеру № 1, заставне майно реалізоване на суму 41500 грн. (а.с. 3 т. 1 зворотній бік), час проведення операції 12:49. У відповіді на заперечення за позовом позивачем вказано, що предмет застави було реалізовано 29.01.2013 р. Вказана обставина сторонами також не заперечується. Вказані суми, згідно виписки по рахунку (а.с. 72 т.2) 29.01.2013 р. зараховані на погашення заборгованості за кредитним договором, пеню, погашення штрафу, 18.05.2013 р. вказано повернення зайво нарахованих відсотків згідно службової записки 6710528, у сумі 13371 грн. 32 коп., повернення зайво сплаченої пені згідно службової записки в розмірі 25430 грн. 97 коп.

Порівнюючи зазначене з розрахунком заборгованості, наданим відповідачем (а.с. 7 т.1), суд зазначає, що у графі сальдо простроч. З 29.01.2013 р. по 20.03.2013 р. вказано 0, що дає можливість зробити висновок, що після вчинення вказаних дій, перерахування відсотків за рішенням суду, реалізації заставного майна, заборгованість відповідача перед позивачем, у тому числі за тілом кредиту, відсутня. Проте, як вбачається з вказаного розрахунку, 26.03.2013 р. у графі сальдо простроч. Зазначена сума 352 грн. 02 коп., як заборгованість за тілом кредиту, проте, у виписці по рахунку вона не відображена. На вказану суму заборгованості у подальшому нараховані штрафні санкції, що суд вважає безпідставним.

Мотиви, з яких виходить суд і застосовані норми права

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За правилом статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків. Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

У частині першій статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Судом встановлено, що наданий позивачем розрахунок заборгованості проведений з порушенням, є некоректним, фактично відповідач виконав свої зобов`язання перед позивачем, таке зарахування відбулося 29.01.2013 року, що підтверджується даними виписки по рахунку. Суд вважає обставини виникнення заборгованості позивача, зазначені у позовній заяві та у запереченнях на відзив, не доведеними та такими, що спростовуються наявними матеріалами справи. При цьому, у судовому засіданні знайшли підтвердження доводи відповідача, вказані у запереченнях за позовом. Достатніх доказів наявності заборгованості відповідача перед позивачем суду не надано.

Висновки суду за результатами розгляду позову

Таким чином, судом встановлено, що відповідач умови кредитного договору виконав, заборгованість за кредитним договором перед позивачем відсутня, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Щодо розподілу судових витрат

Оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог судові витрати стягненню з відповідача не підлягають, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.4, 10, 12, 19, 81, 133, 141, 223, 247, 259, 263-265, 273, 274, 279 ЦПК України, ЗУ «Про судовий збір» суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», , індекс 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РКОПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , представник відповідача адвокат Король Тетяна Володимирівна, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 4581, про стягнення заборгованості за кредитом - відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Донецького апеляційного суду безпосередньо або через Великоновосілківський районний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: О.А. Дурач