Справа № 201/4666/20
Провадження № 2/201/2232/2020
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2020р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська в особі головуючого - судді Ткаченко Н.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранссервіс» про визнання відмови в безоплатному проїзді протиправною та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

20.05.2020р. ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранссервіс» про визнання відмови в безоплатному проїзді протиправною та відшкодування моральної шкоди (а.с. № 2-4).

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 25.05.2020р. позов прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін до положень ч. 1 ст. 274, ч. 5 ст. 279 ЦПК України (а.с. № 11).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 03.03.2020р. при посадці в автобус маршруту загального користування № 87 «Б» у м. Дніпрі, водієм автобусу н/з НОМЕР_1 було відмовлено позивачу, який має статус ветерана внутрішніх справ і пред`явив водію автобуса відповідне посвідчення, у безкоштовному проїзді, змусивши позивача сплатити вартість проїзду у розмірі 8 грн. Відмова позивачу у пільговому проїзді була мотивована тим, що в салоні автобуса вже були пасажири, які мають право на пільговий проїзд. В підтвердження здійснення оплати проїзду позивачу був виданий проїзний квиток, на зворотному боці якого були зазначені реквізити та найменування автоперевізника як ТОВ ВКФ «Ігрек». В подальшому було з`ясовано, що ТОВ ВКФ «Ігрек» не обслуговує вищевказаний маршрут. 05.03.2020р. в телефонному режимі, позивач звернувся до відповідача, який визнав свою провинну та повернув на картковий рахунок позивача вартість проїзду в сумі 7грн.

Оскільки права позивача, визначені чинним законодавством України, були порушені, скарга Укртрансбезпеки результатів не принесла, позивач звернувся до суду з цим позовом і просив визнати дії відповідача у відмові безоплатного проїзду позивачу протиправними та стягнути моральну шкоду, яку позивач оцінив в 400 грн.

На підставі викладеного та керуючись положеннями Закону України «Про автомобільний транспорт», Закону України «Про захист прав споживачів», просив позовні вимоги задовольнити.

Відповідач позовні вимоги не визнав. 09.07.2020р. директор ТОВ «Автотранссервіс» - ОСОБА_2 надав письмовий відзив на позов (а.с. № 17-20), в якому просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на ненадання позивачем жодних доказів того, що 03.03.2020р. о 17.33 год. позивач скористався послугами з перевезення пасажирів по автобусному маршруту загального користування № 87 «Б» та доказів на підтвердження наявності вини відповідача у завданні йому моральної шкоди, її розміру, причинно-наслідкового зв`язку між діями та завданою шкодою. Крім того, позивачем не доведено факт пред`явлення ним при посадці в автобус посвідчення ветерана органів внутрішніх справ, а обставин, з якими закон пов`язує право позивача на відшкодування моральної шкоди, не встановлено.

Враховуючи викладене, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

14.07.2020р. позивач надав відповідь на відзив (а.с. № 23-24), в якому додатково зазначив, що доказом здійснення позивачем поїздки по автобусному маршруту загального користування № 87Б 03.03.2020р. є проїзний квиток, де на зворотному боці квитка вказана інформація про перевізника, що повністю узгоджується з Пленумом ВСУ від 12.04.1996р. № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів». Крім того, факт того, що проїзний квиток є належним доказом, підтверджуються і іншими рішеннями в аналогічних справах. Щодо недоведеності факту пред`явлення позивачем при посадці в автобус посвідчення ветерана органів внутрішніх справ, то позивач зазначив, що він є ветераном органів внутрішніх справ, що підтверджується відповідним посвідченням, яке відповідно до ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів НП і деяких інших осіб та її соціальних захист» надає пільги, в тому числі на безоплатний проїзд усіма видами транспортами. Зазначив, що посилання відповідача на висновки Верховного Суду не можуть бути прийнятті до уваги, оскільки мають суттєву відмінність від даної справи. Просив задовольнити позов в повному обсязі.

Суд, вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, надавши оцінку також і змісту заперечень, об`єктивно оцінивши докази на підставі положень ст. 89 ЦПК України у сукупності з нормами чинного законодавства України, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

При розгляді справи встановлено наступні обставини справи і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до п. 11 ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист», ветеранам військової служби, ветеранам органів внутрішніх справ, ветеранам Національної поліції, ветеранам податкової міліції, ветеранам державної пожежної охорони, ветеранам Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранам служби цивільного захисту, ветеранам Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України надаються такі пільги: безоплатний проїзд усіма видами міського пасажирського транспорту (за винятком таксі) за наявності посвідчення встановленого зразка, а в разі запровадження автоматизованої системи обліку оплати проїзду - також електронного квитка, який видається на безоплатній основі, автомобільним транспортом загального користування в сільській місцевості, а також залізничним і водним транспортом приміського сполучення та автобусами приміських маршрутів у межах України.

ОСОБА_1 є ветераном органів внутрішніх справ, що підтверджується посвідченням серії № НОМЕР_2 , виданим 18.01.2006р. управлінням МВС України в Дніпропетровській області (а.с. №5).

Як зазначає позивач, 03.03.2020р. о 17 год. 33 хв. у м. Дніпрі водій автобуса державний номерний знак НОМЕР_1 , на маршруті загального користування № 87 «Б», при пред`явленні посвідчення ветерана органів внутрішніх справ, яке надає позивачу право на безкоштовний проїзд, відмовив останньому у пільговому проїзді, внаслідок чого позивач був вимушений оплатити проїзд.

Відповідно до проїзного квитка серії ДЖЗН № 015115 ОСОБА_1 сплачено проїзд на суму 8 грн., на зворотному боці якого були зазначені реквізити та найменування автоперевізника як ТОВ ВКФ «Ігрек» (а.с. №6).

Листом № 2818/02/15-20 від 26.03.2020р. Державна служба України з безпеки на транспорті («Укртрансбезпека») повідомило Макарова С.І . на його звернення від 06.03.2020р., що за ТОВ «Автотранссервіс» закріплені автобуси БАЗ А.079.14, н.з. НОМЕР_1 та Мерседес-Бенц 0530, н.з. НОМЕР_4 , як засоби провадження господарської діяльності. Укртрансбезпека не є розпорядником інформації щодо персоналу працівників ТОВ «Автотрассервіс». Крім того, повідомлено, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню короновірусної хвороби» від 17.03.2020р. забороняється проведення органами державного нагляду (контролю) планових заходів здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Окремо зазначено, що перевізнику ТОВ «Автотранссервіс» наголошено на неухильному дотриманні нормативно-правових актів, що стосується соціального захисту людей, які мають право на пільгове перевезення автомобільним транспортом (а.с. № 8).

Між тим, з наданого позивачем проїзного квитку серії ДЖЗН № 015115 на суму 8грн. вбачається, що транспорт, який обслуговував позивача не є транспортом відповідача ТОВ «Автотранссервіс», оскільки на обороті квитка вказана інформація про перевізника, яким зазначено - Товариство з обмеженою відповідальністю ВКФ «Ігрек», ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 20227697 (а.с. № 6).

У відповіді на відзив від 14.07.2020р. позивач зазначає, що з наданого проїзного квитка серії ДЖЗН № 015115 вбачається, що транспорт, який обслуговував позивача, є транспортом саме відповідача. На зворотній стороні квитка вказана інформація про перевізника, а саме зазначено ТОВ «Автотранссервіс» ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 30548889, що суперечить інформації, зазначеній в проїзному квитку, доданому позивачем до позовної заяви.

У позовній заяві позивач посилається на те, що у телефонному режимі ТОВ ВКФ «Ігрек» було повідомлено, що дана фірма, яка вказана на зворотному боці проїзного квитка позивача не обслуговує маршрут № 87 «Б», проте будь-яких доказів, що позивач скористався саме даним маршрутом, а не маршрутом, перевізник якого є ТОВ ВКФ «Ігрек», позивачем не надано.

Варто зазначити, що доказів того, що 05.03.2020р. в телефонному режимі позивач звернувся до відповідача, який начебто визнав свою провинну, позивачем не надано.

Також, суд звертає увагу на те, що позивач зазначає, що відповідач добровільно йому повернув на картковий рахунок вартість проїзду в сумі 7грн., тоді як з квитка вбачається, що вартість проїзду становила 8 грн. (а.с. №6).

Відповідно до п. 6 Пленуму Верховного суду України від 12.04.1996р. №5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», до заяви повинні бути додані необхідні документи - залежно від заявлених вимог (наприклад, договір, квитанція - замовлення, квитанція - зобов`язання, транспортна чи інша накладна, чек, касовий ордер). Питання відсутності дати на проїзному квитку не суперечить пункту 6 зазначеної постанови та більш того питання оформлення розрахункового документу належить виконавцю послуги.

Суд вважає, що проїзний квиток серії ДЖЗН № 015115 є доказом здійснення ОСОБА_1 поїздки, проте на транспорті, перевізником якого є ТОВ ВКФ «Ігрек», а не відповідач по даній справі.

Судом проаналізовано судову практику, яка склалася завдяки неодноразовим зверненням ОСОБА_1 з позовами до різних судів м. Дніпра з позовами з аналогічних правових підстав (а.с. № 27-37, 38-47).

Втім, ці судові рішення у справі, що наразі розглядається судом, не можуть мати преюдиційну силу, оскільки пред`являючи дійсний позов 20.05.2020р. позивачем долучено до позову копію проїзного квитка, де перевізником зазначено саме ТОВ ВКФ «Ігрек» (а.с. № 6), тоді, як у цивільній справі № 204/2252/19 позивачем додано до позову копію проїзного квитка, де перевізником зазначено саме ТОВ «Автотранссервіс» (а.с. №26).

Так само, для вирішення спору за дійсним позовом ОСОБА_1 не має преюдиційної сили встановлені в межах розгляду цивільної справи № 204/8265/18 обставини того, що перевізником автобусного маршруту загального користування № 87 «Б» станом на 25.09.2018р. було ТОВ «Автотранссервіс», оскільки у справі, що наразі розглядається судом, йдеться про поїздку ОСОБА_1 автобусним маршрутом загального користування № 87 «Б», яка була ним здійснена через півтора року - 03.03.2020р., до того ж іншим перевізником - ТОВ ВКФ «Ігрек».

Доказів того, що перевізником автобусного маршруту загального користування № 87 «Б» може бути лише ТОВ «Автотранссервіс» суду позивачем не надано, а судом не встановлено.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на вищевикладене та приймаючи до уваги, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що він скористався послугами з перевезення пасажирів по автобусному маршруту загального користування № 87 «Б», перевізником якого є ТОВ «Автотранссервіс», і відповідно доказів підтвердження наявності вини відповідача, що є підставою для відмови у позові.

При прийнятті даного рішення, судом також враховано, що позивач після отримання відзиву, із якого вбачається, що відповідач не підтвердив факт користування позивачем послугами з перевезення пасажирів по автобусному маршруту загального користування № 87 «Б», не скористався правом або заміни відповідача або залучення співвідповідача у відповідності до ст. 51 ЦПК України.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням того, що позивач на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір» мав пільги щодо сплати судового збору, а тому з урахуванням відмови в задоволенні позовних вимог, судові витрати компенсуються за рахунок держави.

На підставі вищевикладеного, керуючись п. 6 Пленуму Верховного суду України від 12.04.1996р. №5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», ст.ст 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, ч.1 ст. 274, ч.5 ст. 279 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранссервіс» про визнання відмови в безоплатному проїзді протиправною та відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя Ткаченко Н.В.