КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 372/3355/18

провадження № 22-ц/824/3683/2020

30 квітня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів :

судді-доповідача Кирилюк Г. М.,

суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т. А.

при секретарі Примушку О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Православного сестринства Святої Мучениці Іуліанії Української православної церкви до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Семенченко Володимир Іванович, про розірвання договору оренди земельної ділянки, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Задорожного Юрія Володимировича на заочне рішення Обухівського районного суду Київської області від 23 травня 2019 року у складі судді Зінченка О. М.

встановив:

05.11.2018 Православне сестринство Святої Мучениці Іуліанії Української православної церкви звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Семенченко В. І., про розірвання договору оренди земельної ділянки.

Позовна заява мотивована тим, що 02 серпня 2011 року між Православним сестринством Святої Мучениці Іуліанії Української православної церкви та ОСОБА_2 укладено договір оренди земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Семенченком В. І.

Відповідно до п. 1.1 цього договору предметом договору оренди є земельна ділянка сільськогосподарського призначення, що знаходиться на території Маловільшанської сільської ради Обухівського району Київської області, що належить орендодавцю на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №304472, виданого 16 лютого 2006 року Обухівським районним відділом земельних ресурсів на підставі Свідоцтва про право на спадщину на заповітом №1099 від 19 квітня 2005 року.

Відповідно до п.2.1 цього договору в оренду передається земельна ділянка загальною площею 2, 8854 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки :06:001:0004.

За наслідками обстеження 24 березня 2015 року вказаної земельної ділянки, комісією Маловільшанської сільської ради встановлено, що остання використовується не за цільовим призначенням, а для здійснення комерційної (підприємницької) діяльності. Земельна ділянка засаджена деревами в наступній кількості: граб - 700 шт.; тополя - 500 шт.; ялинки -500 шт.

Крім цього, орендарем порушуються умови п. 4.4. договору, оскільки ОСОБА_2 обчислює розмір орендної плати без урахування індексів інфляції.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив розірвати договір оренди земельної ділянки від 02 серпня 2011 року, укладений між ним і ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Семенченко В. І.

Заочним рішенням Обухівського районного суду Київської області від 23 травня 2019 року позов задоволено.

Розірвано нотаріальний договір оренди земельної ділянки загальним розміром 2, 8854 га, яка розташована на території Маловільшанської сільської ради, кадастровий номер :06:001:0004, який укладений між Православним сестринством Святої Мучениці Іуліанії Української православної церкви (орендодавець) та ОСОБА_2 (орендар), посвідчений 02 серпня 2011 року приватним нотаріусом Семенченком В. І., реєстраційний номер 1334. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 26 грудня 2019 року заяву представника ОСОБА_2 - адвоката Задорожного Ю. В. про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - адвокат Задорожний Ю. В., посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати заочне рішення Обухівського районного суду Київської області від 23 травня 2019 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Свої доводи мотивує тим, що здійснення відповідачем на орендованій земельній ділянці діяльності з вирощування декоративних багаторічних рослин є нічим іншим, як виробництвом сільськогосподарської продукції, що є цільовим призначенням земель сільськогосподарського призначення. При прийнятті рішення судом першої інстанції було порушено вимоги п. а ч. 1 ст.143 ЗК України та ст. 32 Закону України «Про оренду землі».

Судом першої інстанції також було порушено вимоги статей 78, 89 ЦПК України при наданні оцінки неналежному та недопустимому доказу, яким є Акт обстеження зелених насаджень (дерев, чагарників, газонів, парків лісопарків, насаджень санітарно-захисних зон), що підлягають знесенню або передаються на збереження землекористувачу» від 24 березня 2017 року.

Крім цього, ОСОБА_2 не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, що позбавило його можливості захищати свої права та законні інтереси в судовому порядку та призвело до ухвалення неправильного рішення.

Відомості про повернення поштових відправлень про виклик відповідача до суду з вказівкою причини повернення - за закінченням терміну зберігання, не свідчить про повідомлення ОСОБА_2 про час, дату і місце судового засідання, як і не свідчить про його відмову від одержання повістки чи про його незнаходження за адресою, відомою суду. Аналогічного правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12 грудня 2018 року (справа №752/11896/17)

Також зазначив, що з листопада 2018 року по травень 2019 року ОСОБА_2 та керівник позивача - Маковій Г. В. неодноразово зустрічались у с. Степок, однак остання не повідомила відповідача про розгляд даної справи.

В доповненнях до апеляційної скарги зазначив, що листом від 24.01.2020 №П-137/0-182/6-20 Головне управління Держгеокадастру у Київській області повідомило, що використання орендованої земельної ділянки під вирощування дерев не являється нецільовим використанням земельної ділянки, що додатково свідчить про помилковість висновку суду першої інстанції про використання ОСОБА_2 орендованої земельної ділянки не за цільовим призначенням.

На підтвердження тієї обставини, що Акт від 24.03.2017 має всі ознаки підробленого документа, посилається на відповідь від 24.12.2019 депутата Маловільшанської сільської ради Моргун О. А., яка повідомила, що не брала участі в роботі комісії з обстеження зелених насаджень на орендованій земельній ділянці та на ній жодного разу не була.

Крім цього, у відповіді голови Маловільшанської сільської ради Обухівського району Київської області Літовченко Л. В. повідомила, що не була присутня у складі комісії з питань обстеження зелених насаджень земельної ділянки площею 2,8854 га, кадастровий номер :06:001:0004, та їй взагалі не відомо, що ОСОБА_2 є орендарем цієї земельної ділянки.

Маловільшанська сільська рада листом від 16.01.2020 №25 повідомила, що їй не відомо, що ОСОБА_2 є орендарем вищевказаної земельної ділянки, нею не приймалося рішення про створення комісії з питань визначення стану зелених насаджень, які на ній знаходяться.

З цього приводу ОСОБА_2 звернувся до правоохоронних органів з заявою про вчинення злочину - підробки Акту обстеження зелених насаджень ( дерев, чагарників, газонів, парків лісопарків, насаджень санітарно-захисних зон), що підлягають знесенню або передаються на збереження землекористувачу» від 24 березня 2017 року. За даним фактом внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, номер кримінального провадження 0000025, та розпочато досудове розслідування.

Суд першої інстанції також порушив вимоги ст. 187 ЦПК України, відкривши провадження у справі за позовної заявою, по якій не було сплачено судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Учасники справи не скористались правом надання відзиву на апеляційну скаргу.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та його представник - адвокат Задорожний Ю. В. апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи та матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що всупереч п. 5.1 договору оренди від 02 серпня 2011 року орендована земельна ділянка використовується відповідачем не за цільовим призначенням, а для здійснення підприємницької (комерційної) діяльності. Крім цього, засадження її деревами у кількості 1 700 шт. призвело до погіршення її стану, що є істотними порушеннями умов договору оренди. Крім цього, орендарем розмір орендної плати обчислюється без урахування індексу інфляції.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Згідно із частиною першою статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Відповідно до частини першої статті 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (стаття 13 Закону України «Про оренду землі»).

Частиною першою статті 15 цього Закону передбачено, що істотними умовами договору оренди землі є: умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди.

Згідно із частиною першою статті 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря: використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди.

Відповідно до пункту «а» частини першої статті 96 ЗК України землекористувачі зобов`язані забезпечувати використання землі за цільовим призначенням.

За правилами статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути розірваний або змінений за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору.

Аналогічна норма закріплена і в статті 31 Закону України «Про оренду землі».

Згідно із частиною першою статті 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24, 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 02 серпня 2011 року між Православним сестринством Святої Мучениці Іуліанії Української православної церкви в особі голови Маковій Г. В. (орендодавець) та ОСОБА_2 (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Семенченком В. І.

Предметом вказаного договору є земельна ділянка сільськогосподарського призначення, що знаходиться на території Маловільшанської сільської ради Обухівського району Київської області, що належить орендодавцю на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №304472, виданого 16 лютого 2006 року Обухівським районним відділом земельних ресурсів на підставі Свідоцтва про право на спадщину на заповітом №1099 від 19 квітня 2005 року (п.1.1).

Відповідно до п.2.1 цього договору в оренду передається земельна ділянка загальною площею 2, 8854 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки :06:001:0004.

Відповідно до п. 5.1 цього договору, земельна ділянка передається в оренду під сільськогосподаське використання для ведення сільськогосподарського товарного виробництва.

Договір укладено строком на 20 років (п.3 договору).

Пунктом 11.1.4 договору передбачена можливість розірвання договору оренди за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЗК України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

Відповідно до ч.2 ст. 22 цього Кодексу, до земель сільськогосподарського призначення належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель інших категорій, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем, основним видом діяльності якого є відтворення рослин та оптова торгівля ними, надання ландшафтних послуг.

Судом встановлено та не заперечується відповідачем, що орендована земельна ділянка була засаджена відповідачем саджанцями живих декоративних дерев з метою їх вирощування та подальшої реалізації, або використання під час надання ландшафтних послуг.

Відповідно до додатку 4 «Перелік угідь згідно з Класифікацією видів земельних угідь (КВЗУ) до Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Кабінетом Міністрів України від 17.10.2012 №1051, підгрупа «Багаторічні насадження» включає ділянки, зайняті насадженнями для отримання плодів, ягід, винограду, хмелю; насадження ефіроолійних культур, розсадники (крім лісових); плантації декоративних багаторічних насаджень (квітники) для декоративного оформлення територій, а також для реалізації квітів; лікарські багаторічні насадження (беладона, наперстянка, шалфей лікарський та інші).

Відповідно до п.2.15 ст. 2 Закону України «Про державну підтримку сільського господарства України» сільськогосподарська продукція (сільськогосподарські товари) - товари, зазначені у групах 1-24 УКТ ЗЕД згідно із Законом України "Про Митний тариф України", якщо при цьому такі товари (продукція) вирощуються, відгодовуються, виловлюються, збираються, виготовляються, виробляються, переробляються безпосередньо виробником цих товарів (продукції), а також продукти обробки та переробки цих товарів (продукції), якщо вони були придбані або вироблені на власних або орендованих потужностях (площах).

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про оптові ринки сільськогосподарської продукції» сільськогосподарська продукція - продукція, що підпадає під визначення груп 1-24 Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності (УКТЗЕД) згідно із Законом України «Про Митний тариф України».

Згідно з додатком до Закону України «Про митний тариф України», живі дерева та інші рослини; цибулини, коріння та інші аналогічні частини рослин; зрізані квіти і декоративна зелень відносяться до розділу ІІ групи 06 Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності (УКТЗЕД).

Відповідно до відповіді Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 24.01.2020 № П 137/0 -182/6 - 20 на звернення від 20.01.2020 щодо дотримання вимог земельного законодавства на території Маловільшанської сільської ради Обухівського району Київської області, використання земельної ділянки під вирощування дерев не являється нецільовим використанням земельної ділянки (а.с. 135-136).

З огляду на викладене, використання відповідачем земельної ділянки під багаторічні насадження не може слугувати підставою для висновку про використання земельної ділянки не за цільовим призначенням.

Враховуючи, що питання знесення зелених насаджень або передачі їх на зберігання землекористувачу не було предметом даного позову, акт обстеження зелених насаджень (дерев, чагарників, газонів, парків, лісопарків, насаджень санітарно-захисних зон), що підлягають знесенню або передаються на збереження землекористувачу, складеного комісією від 24 березня 2017 року, не може слугувати належним та допустимим доказом на підтвердження заявлених позовних вимог.

У пункті д) частини першої статті 141 ЗК України передбачено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Відповідно до висновку, викладеному у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 293/1011/16-ц провадження № 61-29970сво18 Верховний Суд зазначив, що тлумачення пункту д) частини першої статті 141 ЗК України, частини другої статті 651 ЦК України свідчить, що «несплата орендної плати» охоплює випадки як невиплати орендної плати у цілому, так і її виплата у розмірі меншому, ніж визначеному договором (без урахування індексації, індексу інфляції тощо).

У пункті 4.4. договору сторони погодили, що обчислення розміру орендної плати здійснюється з урахуванням індексів інфляції.

Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження тієї обставини, що обчислення орендної плати відповідачем без урахування індексів інфляції, а висновок суду першої інстанції у вказаній частині ґрунтується на припущеннях.

Суд першої інстанції у достатньому обсязі не визначився з характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню, не встановив обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, та дійшов помилкового висновку про доведеність заявлених позовних вимог.

Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

В матеріалах справи відсутні відомості щодо належного повідомлення відповідача про розгляд справи судом першої інстанції.

Повернення суду першої інстанції повістки про виклик відповідача до суду з вказівкою причини повернення - за закінченням терміну зберігання, не є належним підтвердженням повідомлення відповідача про розгляд справи.

Відповідно до п. 3 ч.3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду ( у разі, якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Колегія суддів також погоджується з доводами апеляційної скарги в частині неправильного визначення розміру судового збору та розподілу судових витрат.

Відповідно до п. 1.1 ч. 2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду юридичною особою або фізичною особою-підприємцем позовної заяви немайнового характеру становила 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Законом України «Про державний бюджет України на 2018 рік» з 01.01.2018 року встановлено розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 1 762 грн.

Отже, судовий збір, що підлягав сплати позивачем за подання позовної заяви немайнового характеру становив 1 762 грн. При цьому позивачем було сплачено лише 710,80 грн.

На підставі наведених обставин справи колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч.13 ст.141 ЦПК України).

У відповідності до ст.141 ЦПК України з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 2 643 грн та судовий збір в дохід держави за подання позовної заяви в розмірі 1 051,20 грн (1762 грн - 710,80 грн).

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Задорожного Юрія Володимировича задовольнити.

Заочне рішення Обухівського районного суду Київської області від 23 травня 2019 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову Православного сестринства Святої Мучениці Іуліанії Української православної церкви до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Семенченко Володимир Іванович, про розірвання договору оренди земельної ділянки відмовити.

Стягнути з Православного сестринства Святої Мучениці Іуліанії Української православної церкви (, адреса місцезнаходження: 08700, Київська область, Обухівський район, с. МСтепок, вул. Ватутіна,1б) на користь ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір в розмірі 2 643 грн та судовий збір в дохід держави в розмірі 1 051,20 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 04 травня 2020 року.

Суддя-доповідач: Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. А. Семенюк