Провадження № 2/686/599/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

19 травня 2020 року Хмельницький міськрайоний суд

Хмельницької області в складі :

головуючого судді - Мазурок О.В.;

при секретарі Колісник Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницькому, в порядку

ст. 247 ЦПК України, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики, вказавши, що 10.04.2018 ОСОБА_2 взяв у позивача за договором позики грошову суму в розмірі 7500 дол. США, про що було складено розписку. За змістом договору ОСОБА_2 зобов`язався повертати кожного місяця по 100 дол. США з 28 по 30 число кожного місяця до повного погашення боргу. Свої зобов`язання відповідач виконував протягом 7 місяців з травня 2018 р. по листопад 2018 р., повернув 700 дол. США. З листопада 2018 р. на вимоги позивача про повернення позики не відповідає.

Позивач просить стягнути з відповідача 6800 дол. США суму основного боргу; 172 дол. США 3% річних штрафних санкцій; 2050,00 дол. США відсотки за прострочення виконання зобов`язання, посилаючись при цьому на ст. 1048 ЦК України та називаючи їх процентами ; 240,50 дол. США інфляційні втрати, а всього 9262 дол. США та 1000 грн. витрат на правову допомогу.

Представник направив до суду заяву про слухання справи у його відсутність та підтримання позову, проти постановлення заочного рішення суду не заперечує.

Відповідач до суду не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причина неявки відповідача суду не відома. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд, вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: судом об`єктивно встановлено, що 10 квітня 2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір позики грошей, відповідно до якого ОСОБА_1 передав у власність ОСОБА_2 7500 дол. США та зобов`язався виплачувати по 100 дол. США до повного погашення заборгованості з 28 по 30 число кожного місяця до повного погашення боргу.

Свої зобов`язання відповідач виконував протягом 7 місяців з травня 2018 р. по листопад 2018 р., повернув 700 дол. США. З листопада 2018 р. на вимоги позивача про повернення позики не відповідає.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).

Згідно з ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

П. 60 постанови Верховного Суду України № 444/9519/12 від 28 березня 2018 року передбачено, що у разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).

Таким чином, суд приходить до висновку, що між сторонами в належній формі було укладено договір позики, проте відповідач порушив свої зобов`язання щодо щомісячного повернення грошових коштів, тому позивач відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України має право достроково стягнути частину позики, що залишилася. Отже з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути частину позики, що залишилася у сумі 6800 дол. США.

В частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2050,00 дол. США процентів за прострочення виконання зобов`язання, які розрахована позивачем на рівні облікової ставки НБУ суд зазначає наступне.

Предметом договору позики, укладеного між сторонами 10.04.2018 року, є іноземна валюта - долари США, його умовами не передбачено розмір одержання процентів за користування грошовими коштами.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Облікова ставка встановлюється Національним банком України виключно для національної валюти. Національний банк України не визначає мінімальної вартості іноземних валют, що є прерогативою відповідних органів іноземних держав. Тому право позикодавця вимагати сплати процентів від суми позики на рівні облікової ставки Національного банку України на підставі частини першої статті 1048 ЦК України може бути реалізовано, якщо позика надана у гривні.

Під час вирішення питання про можливість нарахування та стягнення процентів від суми позики у розмірі, визначеному на рівні облікової ставки Національного банку України, згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України, необхідно мати на увазі, що такі проценти нараховуються у разі: 1) якщо у договорі позики не зазначені проценти або не вказано, що він безпроцентний; 2) предметом договору позики є грошові кошти у національній валюті України - гривні; 3) період нарахування процентів від суми позики - є період дії договору позики в межах строку, протягом якого позичальник може правомірно не сплачувати кредитору борг (що відбувається у разі повернення боргу періодичними платежами), оскільки на період після закінчення цього строку позика не надавалась.

У випадку отримання позики в іноземній валюті без обумовленої сторонами у договорі такої складової грошового зобов`язання, як розмір і порядок сплати процентів від суми позики, положення частини першої статті 1048 ЦК України не можуть бути застосовані, з огляду на відсутність передбаченого ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором механізму (формули) їх застосування та нарахування.

Конвертація суми позики в іноземній валюті для визначення розміру процентів на рівні облікової ставки Національного банку України в національну валюту України - гривню буде суперечити частинам першій, третій статті 1049 ЦК України щодо обов`язку позичальника.

Такі висновки щодо застосування статті 1048 ЦК України Верховний Суд зробив у постанові від 12 лютого 2020 року № 758/6175/16-ц, а Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що в частині стягнення процентів за договором позики на рівні облікової ставки Національного банку України у сумі 2050,00 дол. США за період з 28.12.2018 року по 01.11.2019 року слід відмовити.

Також позивач просить стягнути 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання у сумі 172,00 дол. США за період з 28.12.2018 р. по 01.11.2019 р.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідач сплатив останній щомісячний платіж за договором позики у розмірі 100 дол. США за листопад 2018 р., тобто прострочив виконання грошового зобов`язання, яке згідно договору позики зобов`язувався виконувати шляхом щомісячної виплати по 100 дол. США, за період з 28 грудня 2018 року по 01 листопада 2019 року (в межах пред`явлених вимог). Тому відповідач зобов`язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми.

Порядок розрахунку 3% річних за прострочення сплати щомісячного платежу за грудень 2018 року: 100 дол. США x 3 % x 3 : 365= 0,024 дол. США. (з 28/12/2018 до 31/12/2018); 100 дол. США x 3 % x 304 : 365 = 2,50 дол. США. (з 01/01/2019 до 01/11/2019). Всього 2,74 дол. США

Порядок розрахунку 3% річних за прострочення сплати щомісячного платежу за січень 2019 року: 100 дол. США x 3 % x 277 : 365= 2,28 дол. США. (з 28/01/2019 до 01/11/2019).

Порядок розрахунку 3% річних за прострочення сплати щомісячного платежу за лютий 2019 року: 100 дол. США x 3 % x 246: 365= 2,02 дол. США. (з 28/02/2019 до 01/11/2019).

Порядок розрахунку 3% річних за прострочення сплати щомісячного платежу за березень 2019 року: 100 дол. США x 3 % x 218 : 365= 1,79 дол. США. (з 28/03/2019 до 01/11/2019).

Порядок розрахунку 3% річних за прострочення сплати щомісячного платежу за квітень 2019 року: 100 дол. США x 3 % x 187 : 365= 1,53 дол. США. (з 28/04/2019 до 01/11/2019).

Порядок розрахунку 3% річних за прострочення сплати щомісячного платежу за травень 2019 року: 100 дол. США x 3 % x 157 : 365= 1,29 дол. США. (з 28/05/2019 до 01/11/2019).

Порядок розрахунку 3% річних за прострочення сплати щомісячного платежу за червень 2019 року: 100 дол. США x 3 % x 126 : 365= 1,04 дол. США. (з 28/06/2019 до 01/11/2019).

Порядок розрахунку 3% річних за прострочення сплати щомісячного платежу за липень 2019 року: 100 дол. США x 3 % x 96 : 365= 0,79 дол. США. (з 28/07/2019 до 01/11/2019).

Порядок розрахунку 3% річних за прострочення сплати щомісячного платежу за серпень 2019 року: 100 дол. США x 3 % x 65 : 365= 0,53 дол. США. (з 28/08/2019 до 01/11/2019).

Порядок розрахунку 3% річних за прострочення сплати щомісячного платежу за вересень 2019 року: 100 дол. США x 3 % x 34 : 365= 0,28 дол. США. (з 28/09/2019 до 01/11/2019).

Порядок розрахунку 3% річних за прострочення сплати щомісячного платежу за жовтень 2019 року: 100 дол. США x 3 % x 4 : 365= 0,25 дол. США. (з 28/10/2019 до 01/11/2019).

Таким чином, підлягають стягненню із відповідача на користь позивача 14,32 дол. США. 3% річних на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.

У позовній заяві позивач, посилаючись на ст. 625 ЦК України просить також стягнути з відповідача на користь позивача 240,50 дол. США інфляційних втрат.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін (індекс інфляції) - це показник, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Таким чином, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Вказаний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України 20 лютого 2019 року № 638/10417/15-ц, від 01 березня 2017 року у справі № 6-284цс17.

Оскільки предметом грошового зобов`язання за вказаним договором позики є грошові кошти, визначені у доларах США, підстави для задоволення позовних вимог про стягнення інфляційних втрат внаслідок несвоєчасного повернення позики за період з 28.12.2018 року по 01.11.2019 року відсутні.

Враховуючи вищенаведе, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню частина позики, що залишилася у сумі 6800 дол. США 14,32 дол. США 3% річних на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, а всього 6814,32 дол. США.

Відповідно до ч.ч. 1, 3ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Частинами 2-4 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як вбачається з матеріалів справи, 29 жовтня 2019 року між адвокатом

Авіловою О.М. та ОСОБА_1 . був укладений договір про надання правової допомоги. Відповідно до п. 2 даного договору адвокат має право скласти та подати позовну заяву про стягнення коштів за розпискою. Гонорар складається з суми вартості послуг, погодженої сторонами в розмірі 1000 грн. ОСОБА_1 сплатив суму гонорару адвокату, що підтверджується квитанцією від 06.11.2019 р.

Позивачем заявлялася вимога про стягнення заборгованості у розмірі 9262,50 дол. США, тоді як судом задоволена до стягнення сума 6814,32 дол. США, тобто позов задоволено на 35,84% (6814,32 х100/9262,50 = 73,57%). За таких обставин з відповідача на користь позивача слід стягнути 1696,82 грн. (2306,40х73,57%/100=1696,82 грн.)

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 526, 610, 625, 1046-1050 ЦК України, Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», ст.ст. 4, 12, 81, 258, 280, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 6800 дол. США боргу за договором позики, 3 % річних у розмірі 14,32 дол. США, а всього 6814,32 дол. США.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1696,82 грн. сплаченого судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 30 денний строк з дня складання повного судового рішення апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення виготовлений 22.05.2020 року.

Суддя: О.В.Мазурок