РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2020 року

м. Рівне

Справа № 572/3495/19

Провадження № 22-ц/4815/603/20

Головуючий суддя в суді 1 інстанції: Ведяніна Т.О.

Рішення ухвалене в м. Сарни Рівненської області

Дата ухвалення повного тексту рішення 17 січня 2020 року

Рівненський апеляційний суд:

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий : Боймиструк С.В.,

судді: Гордійчук С.О., Хилевич С.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 17 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання на час навчання повнолітньої дитини,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2019 року, ОСОБА_1 звернулась до Сарненського районного суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з останнього на її користь аліменти на утримання повнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн. щомісяця, починаючи з 1 вересня 2019 року і до досягнення ним 23 років.

Позов мотивує тим, що сторони з 12 травня 2000 року перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому у подружжя народилась дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На даний час син ОСОБА_4 досяг повноліття. На момент звернення позивача із позовом навчається на денній формі навчання у Вищому професійному училищі №22 м.Сарни, в зв`язку із чим потребує матеріальної допомоги. Оскільки позивач працює, однак, отримує невелику заробітну плату, вона не в змозі самотужки утримувати дитину під час навчання, що стало підставою для звернення із вказаним позовом до суду.

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 17 січня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину : ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - у твердій грошовій сумі у розмірі 2000,00 грн щомісячно, починаючи з 01 вересня 2019 року і до досягнення ним 23 років відмовлено повністю, за безпідставністю позовних вимог.

У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважає його незаконним та необґрунтованим, прийнятим з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Зазначає, що спільний син ОСОБА_5 навчається у Вищому професійному училищі №22 м. Сарни, по спеціальності автомеханік, на денній формі навчання 02.09.2019 по 30.06.2021 рік. Позивачка працює медичною сестрою в КЗ «Сарненська районна лікарня». Заробітна плата середньому становить 4000,00 грн.

Вказує, що син проживає з нею, та вона несе весь обсяг витрат на його утримання, окрім заробітної плати в сумі 4000,00 грн. на місяць, інших доходів не має, у зв`язку із чим їй важко одній утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчання.

Для утримання сім`ї, їй приходиться тримати підсобне господарство (кури та порося), однак, цього не вистачає на найважливіші потреби сина. Основні витрати сина становлять: добровільні внески за 1 курс навчання 2000 грн; робоча форма (комбінезон) 400-500 грн; харчування в їдальні училища 50-60 грн в день; 400-500 грн. в квартал на ремонт транспортних засобів, що належать училищу і студенти на них проходять практику; 200-250 грн в місяць на пальне для навчання водіння транспортними засобами; 10 грн для проїзду до місця навчання і додому. У перелічених витратах, відповідач участі не приймає.

Зазначає, що судом першої інстанції було взято до уваги те, що відповідач є інвалідом третьої групи і отримує пенсію по інвалідності в розмірі 2000,00 грн та інших доходів немає. Однак, суд не врахував, що відповідач є інвалідом третьої групи по зору на одне око і покинувши її із сином, створив нову сім`ю, хоча офіційно не працевлаштований, але побудував будинок, тримає підсобне господарство, від якого має доходи, їздить на тимчасові підробітки в Київську область та РФ, а тому вважає, він може утримувати сина, який продовжує навчання, сплачуючи аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн.

Крім того, зазначає, що а відповідачем до цього часу рахується заборгованість по сплаті аліментів, відповідно рішення Сарненського районного суду від 26.06.2019, за її позовом до відповідача про стягнення аліментів на період навчання сина з 01.03.2019 року до 30.06.2019 року, що свідчить про свідоме ухилення від сплати аліментів, маючи можливість їх сплати.

Покликаючись на викладені обставини, просить оскаржуване рішення скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В поданому на апеляційну скаргу відзиві, ОСОБА_2 вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення.

Вказує, що він є інвалідом з дитинства по зору. Не працює з 23 листопада 2000 року. На заробітки за кордон не їздить. Єдине джерело його доходу - пенсія в розмірі 2000 гривень.

Перебуваючи в іншому шлюбі з ОСОБА_6 ною має дочку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яку зобов`язаний утримувати.

Зазначає, що позивачкою не доведено, що витрачає ті кошти, про які іде мова в позовній заяві та апеляційній скарзі на сина ОСОБА_4 , який навчається.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції повно дослідив обставини справи, надав правильну оцінку наданим доказам та як наслідок прийняв законне і обґрунтоване рішення. Усі доводи викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_1 в апеляційній скарзі вважає надуманими і такими, що не заслуговують на увагу.

Враховуючи вище викладене прошу відхилити апеляційну скаргу ОСОБА_1 , як необгрунтовану, а рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 17 січня 2020 року залишити без змін.

Згідно з ч.13 ст.7, ч.1ст.274, ч.1 ст. 368, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду у порядку письмового та спрощеного позовного провадження, як малозначна справа.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає до задоволення з таких підстав.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що є підтвердженим факт навчання повнолітньої дитини сторін по справі, однак, з огляду на встановлені судом обставини, батько дитини не має матеріальної можливості надавати матеріальну допомогу за станом здоров`я та через відсутність відповідних доходів.

Колегія суддів в повній мірі погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Судом установлено, що сторони по справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 9 лютого 2001 року.

Дитина сторін по справі, а саме ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на момент звернення позивача до суду із цим позовом досяг 18 років, тобто, повноліття, однак, не досяг 23 років.

Правовідносини батьків по утриманню повнолітніх дочки, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 199 СК України, якщо повнолітня дочка, продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

У зазначеній нормі права законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.

Частиною другою статті 199 СК України встановлено, що право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Згідно з частини першої статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітнього сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.182 СК України (з урахуванням змін від 17.05.2017 року), при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно п.20 постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що для наявності підстав для задоволення позову про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини на час її навчання, повинно існувати чотири умови, а саме: дитина повинна навчатись, потребувати матеріальної допомоги, її вік не повинен перевищувати 23 років, батьки повинні мати можливість надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилалась на ті обставини, що повнолітня дитина навчається, через що несе певні витрати, а тому потребує матеріальної допомоги батьків.

Обставини, на які посилається позивач дійсно доводяться копією довідки №1691від 10 жовтня 2019 року, відповідно до якої ОСОБА_3 дійсно навчається у ВПУ 22 м. Сарни терміном навчання з 2 вересня 2019 року по 30 червня 2021 року.

В свою чергу в обґрунтування заперечень щодо заявлених вимог відповідач посилався на ті обставини, що він не є працевлаштованим, доходів, окрім пенсійних виплат, не має, через що не в змозі надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, встановив, що позивачем надано докази навчання повнолітньої дитини, однак, не надано доказів того, що дитина потребує в зв`язку із цим матеріальної допомоги та несе певні витрати, пов`язані із навчанням.

В свою чергу із наданих відповідачем доказів судом встановлено, що ОСОБА_2 дійсно є інвалідом третьої групи інвалідності, в зв`язку із чим отримує пенсію у розмірі 2000 грн. щомісяця. Вказані обставини доведені копією довідки серії МСЕ №033697 від 1 березня 1994 року та довідкою про доходи №1353 5438 1038 1312 від 9 грудня 2019 року, виданої Головним управлінням пенсійного фонду України в Рівненській області.

Крім цього, із наданих позивачем доказів судом встановлено, що ОСОБА_2 не є працевлаштованим, а також має інших утриманців.

Так, відповідно до копії трудової книжки серії НОМЕР_2 , виданої 17 жовтня 1994 року на ім`я ОСОБА_2 останній не працює з 23 листопада 2000 року.

Із копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 15 серпня 2005 року вбачається, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка, відповідно до довідки, виданої Тутовицькою сільською радою Сарненського району Рівненської області 10 грудня 2019 року за №7505 проживає із відповідачем.

Враховуючи наведені вище докази, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, які підтверджують факт навчання повнолітньої дитини сторін по справі, однак, з огляду на встановлені судом обставини, за яких батько дитини не має матеріальної можливості надавати матеріальну допомогу за станом здоров`я та через відсутність відповідних доходів вимоги позивача до задоволенні не підлягають.

Позивачем не спростовано такий висновок суду першої інстанції і не доведено факт, що відповідач, який є інвалідом 3 групи не є працевлаштованим, а також має інших утриманців, спроможний сплачувати аліменти на повнолітнього сина на час навчання у розмірі 2000,00 грн.

Сам по собі факт навчання повнолітньої дитини до досягнення 23-річного віку не є підставою для стягнення аліментів, оскільки закон пов`язує обов`язок батьків надавати матеріальну допомогу повнолітнім дочці, сину саме з потребою у такій допомозі, яка виникла у зв`язку із витратами, пов`язаними з навчанням, а також за наявності юридичного факту - наявності у батьків можливості надання такої допомоги.

Посилання ОСОБА_1 у апеляційній скарзі на те, що витратами на навчання сина є : добровільні внески за 1 курс навчання 2000 грн; робоча форма (комбінезон) 400-500 грн; харчування в їдальні училища 50-60 грн в день; 400-500 грн. в квартал на ремонт транспортних засобів, що належать училищу і студенти на них проходять практику; 200-250 грн в місяць на пальне для навчання водіння транспортними засобами; 10 грн для проїзду до місця навчання і додому, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, адже такі витрати не можна віднести до витрат на навчання, оскільки вони не підтверджені належними доказами.

З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, зводяться до переоцінки доказів у справі та незгоди із ухваленим у справі судовим рішенням.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясувавши всі дійсні обставини спору сторін та виконавши інші вимоги цивільного судочинства, вирішив дану справу згідно із законом.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Що стосується судових витрат понесених апелянтом, то колегія суддів їх не переглядає, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 17 січня 2020 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складений 14 травня 2020 року.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: С.О. Гордійчук

С.В. Хилевич