Справа № 408/4803/19-ц
РІШЕННЯ
Іменем України
09 липня 2020 року Міловський районний суд Луганської області
у складі: головуючого судді: Гуцола М.П.;
за участі: секретаря: Вороніної І.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Луганського комунального закладу «Обласний центр медико-соціальної експертизи», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання дій незаконними, зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди,
24.07.2019 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Біловодського районного суду Луганської області із позовом до Луганського комунального закладу «Обласний центр медико-соціальної експертизи», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання дій незаконними, зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди.
На обґрунтування позову позивач послалась на те, що з 2003 року вона є інвалідом ІІ групи. З цього часу проходить постійні обстеження та регулярно лікується для підтримки свого здоров`я, яке з кожним роком погіршується.
Вказує на те, що за результатами останніх обстежень та курсу лікування, які проходила у лютому місяці 2019 року у Київській обласній клінічній лікарні, Інститут травматології та ортопедії НАМН України, ДУ «Науково-практичному центрі ендоваскулярної нейроренгенохіругргії НАМН України» її стан здоров`я погіршився. Позивачу встановлено діагноз: двосторонній коксартроз ІІ ст., артроз лонного зчленування остеохондроз поперекового відділу хребта, спондильоз, спондилоартроз, протрузії МХД L1-S1, вертеброгенний рефлекторний м`язово-тонічний синдром люмбалгії.
Позивач вказує на те, що Державою у 2019 році для інвалідів ІІ групи надаються технічні та інші засоби реабілітації, вироби медичного призначення, а також за наявності відповідного медичного висновку: автомобілі, крісла колісні з електроприводом.
Для отримання медичного висновку, 07.06.2019 року позивач звернулась до Луганського комунального закладу «Обласний центр медико-соціальної експертизи» з приводу повторного огляду.
За результатами обстеження позивачу видали довідку про не встановлення медичних показань для забезпечення інваліда автомобілем з ручним керуванням та коляскою з електроприводом.
На переконання позивача, комісія МСЕК не дослідила та не взяла до уваги висновки, виписки та довідки за наслідками її обстеження у Київській обласній клінічній лікарні, Інститут травматології та ортопедії НАМН України, ДУ «Науково-практичному центрі ендоваскулярної нейроренгенохіругргії НАМН України», що потягло за собою надання невірного висновку про не встановлення медичних показань для забезпечення інваліда автомобілем з ручним керуванням та коляскою з електроприводом.
З огляду на викладене позивач просить суд:
- визнати дії Луганського комунального закладу «Обласний центр медико-соціальної експертизи» щодо не встановлення медичних показань для забезпечення позивача, як інваліда ІІ групи електроскутером незаконними;
- зобов`язати Луганський комунальний заклад «Обласний центр медико-соціальної експертизи» провести повторну комісію та встановити медичні показання для забезпечення позивача, як інваліда ІІ групи електроскутером;
- стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача моральну шкоду в розмірі 100000 грн.;
- стягнути з ОСОБА_3 на користь позивача моральну шкоду в розмірі 100000 грн;
- стягнути з ОСОБА_4 на користь позивача моральну шкоду в розмірі 100000 грн.
Ухвалою Біловодського районного суду Луганської області від 26.07.2019 року даний позов залишено без руху з підстав невідповідності його вимогам ст. 175-177 ЦПК України.
Ухвалами Біловодського районного суду Луганської області від 12.11.2019 року, 13.11.2019 року задоволено заяви суддів Кускуової Т.В. та ОСОБА_5 про самовідводи.

Розпорядженням голови Біловодського районного суду Луганської області Рукаса М.С. справу направлено для розгляду до Міловського районного суду Луганської області.

Ухвалою судді Міловського районного суду Луганської області від 29.11.2019 року вказану цивільну справу прийнято до провадження та запропоновану позивачу усунути недоліки позовної заяви.

17.12.2019 року до суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

19.12.2019 року судом відкрито провадження у справі та почато підготовче провадження.

14.01.2020 року від представника відповідача Луганського комунального закладу «Обласний центр медико-соціальної експертизи» надійшов відзив на позовну заяву позивача, у якому представник відповідача у якому представник відповідача просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову посилаючись на його необґрунтованість.

У відзиві представник відповідача 1 вказує на те, що згідно п. 7 «Порядку призначення технічних засобів реабілітації відповідно до функціональних можливостей особи з інвалідністю, дитини з інвалідністю, постраждалого внаслідок антитерористичної операції», затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 11.04.2017 року № 602, немає медичних показань на забезпечення позивача електроскутером, про що їй надано відповідну довідку (далі - Порядок).

Зазначає, що огляд позивача був проведений у відповідності з вимогами «Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності», затвердженого постановою КМУ від 03.12.2009 року № 1317.

Інші відповідачі своїм правом на подання відзиву не скористались.

15.01.2020 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій позивач вважає доводи представника відповідача необґрунтованими та просить суд задовольнити її позов.

При цьому, вказана заява не відповідає вимогам ч. 3 ст. 179 ЦПК п.2.ч3, ч. 4, ч.5 ст. 178 ЦПК України, а тому не приймається судом до уваги.

29.01.2020 року від представника відповідача надійшов повторно відзив на позовну заяву за вих. 01-21/31 від 24.01.2020 року, разом з тим вказаний відзив судом не приймається до уваги оскільки він поданий до суду поза межами строків, визначених в ухвалі про відкриття провадження та не містить обґрунтування поважності причин неподання у визначені судом строки.

29.01.2020 року до суду надійшла відповідь на повторний відзив відповідача, яка за своїм змістом не відповідає вимогам п. 2.ч 3, ч. 4, ч.5 ст. 178 ЦПК України, а тому не приймається судом до уваги.

Судові засідання 15.01.2020 року, 05.02.2020 року, 27.02.2020 року, 26.03.2020 року, 15.04.2020 року, 20.05.2020 року неодноразово відкладались, у зв`язку із неявкою відповідачів у справі, участь яких була визнана судом обов`язковою, а також за заявами самого позивача, пов`язаними з її хворобою та введенням карантину на території України.

Ухвалою Міловського районного суду Луганської області від 20.05.2020 року витребувано у Луганського комунального закладу «Обласний центр медико-соціальної експертизи`оригінали медичної документації, пов`язаної з проходженням позивачем огляду медико-соціальною експертною комісією щодо визначення медичних показань для забезпечення інваліда автомобілем з ручним керуванням та коляскою з електроприводом.

27.05.2020 року на адресу суду від відповідача надійшов оригінал медико-експертної справи.

09.06.2020 року ухвалою суду закінчено підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті на 18.06.2020 року.

12.06.2020 року та 01.07.2020 від представника відповідача надійшли заперечення проти позову, які судом не приймаються до уваги оскільки подані до суду поза межами строків, визначених в ухвалі про відкриття провадження та не містять обґрунтування поважності причин неподання у визначені судом строки.

23.06.2020 року від позивача надійшла відповідь на заперечення відповідача яка за своїм змістом не відповідає вимогам п. 2 ч. 3, ч. 4, ч. 5 ст. 178 ЦПК України, а тому не приймається судом до уваги.

У судове засідання, яке призначене судом на 09.07.2020 року учасники справи не з`явились, від позивача судом отримана телефонограма, у якій остання просить суд здійснити розгляд справи за її відсутності, від представника Луганського комунального закладу «Обласний центр медико-соціальної експертизи» суду надано заяву про розгляд справи за його відсутності, інші відповідачі не повідомили суду поважності причин їх неявки, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені завчасно та належним чином.

З огляду на викладене, керуючись ч. 1 ст. 223 ЦПК України суд прийшов до переконання, що неявка учасників справи не перешкоджає її розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, перевіривши доводи позовної заяви, відзиву на позовну заяву, письмові пояснення позивача, наявними у матеріалах справи письмовими доказами, надавши їм оцінку, повно та всебічно дослідивши обставини справи, приходить до наступного.

Позивач ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи безстрокова, що підтверджується копією витяга № 0048741 від 09.10.2003 року.

Так, із дослідженої судом медико-експертної справи установлено, що позивач ОСОБА_1 15.04.2019 року була направлена на медико-соціально-експертну комісію Комунальним некомерційним підприємством «Біловодська багатопрофільна лікарня» Біловодської селищної ради за вимогою хворої.

Згідно п. 17 вказаного направлення діагноз при направленні на МСЕК:

а) основне захворювання: фузиформна аневризма ділянки М1-М2 правої середньої мозкової артерії, що поєднується з передньою трифуркацією ліворуч. Паталогічна звитість початкового відділу лівої хребтової артерії. Дисциркуляторна енцефалопатія ІІ. Виражений вестибуло-атактичний синдром. Виражений антено-вегетативний синдром.

б) супутні захворювання: ІХС. Стабільна стенокардія напруги ФК ІІ. Дифузний кардіосклероз. Гіпертонічна хвороба ІІ (ГМЛШ), 2 ст., ризик ІІІ, СН І. Початкова катаракта, ангіопатія судин сітківки обох очей. Остеохондроз попереково-крижового відділу хребта. Спондильоз, спондилоартроз. Протрузії МХД L1-S1. Вертеброгенний рефлекторний м`язово-тонічний синдром люмбалгії. Двосторонній деформуючий коксартроз І-ІІ ст. Змішані контрактури обох кульових суглобів ІІ ст. Порушення функцій ходи.

в) ускладнення: Хронічне порушення мозкового кровообігу в обох каротидних басейнах.

До направлення додано результати попереднього огляду ОСОБА_1 лікарями Біловодської ЦРЛ: довідку висновок Державної Установи «НПЦ ЕНРХ НАМН України», довідку лікаря рентгенолога, консультативне заключення КЗ Київської обласної ради «Київська обласна клінічна лікарня» від 26.02.2019 року; довідку інституту травматології та ортопедії НАМН України № 130599 від 21.02.2019 та результати дуплексного ультрасонографічного обстеження артерій нижніх кінцівок від 27.02.2019 року.

Згідно п. 10 акту № 3-15 огляду МСЕК по визначенню медичних показань для забезпечення інвалідів автомобілями від 07.06.2019 року позивач ОСОБА_1 була оглянута лікарями, де зазначено результати експертного обстеження (терапевта, хірурга, окуліста, отоларинголога, психіатра, невропатолога). Огляд містить скарги, стислий анамнез, об`єктивні дані, діагноз, висновки, дату огляду і підпис лікаря.

Так, згідно висновку лікаря невропатолога ОСОБА_1 не придатна до керування мототранспортом. Висновки інших лікарів свідчать про відсутність протипоказань щодо керування мототранспортом.

За результатами медичного дослідження позивачу поставлено основний діагноз фузиформна аневризма ділянки М1-М2 правої середньої мозкової артерії, що поєднується з передньою трифуркацією ліворуч. Паталогічна звитість початкового відділу лівої хребтової артерії. Дисциркуляторна енцефалопатія ІІ. Виражений вестибуло-атактичний синдром. Виражений антено-вегетативний синдром. Двосторонній деформуючий коксартроз І-ІІ ст.

Згідно експертного рішення комісії у складі голови МСЕК ОСОБА_6 та членів ОСОБА_7 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 остання дійшла висновку про відсутність медичних показань для забезпечення позивача електроскутером, передбачених п. 7 «Порядку призначення технічних засобів реабілітації відповідно до функціональних можливостей особи з інвалідністю, дитини з інвалідністю, постраждалого внаслідок антитерористичної операції», затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 11.04.2017 року № 602. В результаті чого позивачу було надано довідку про не встановлення медичних показань для забезпечення інваліда автомобілем з ручним керуванням та коляскою з електроприводом.

Даючи правову оцінку викладеному суд зазначає наступне.

Спеціальним законом, який визначає основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними здібностями і інтересами, є Закон України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" від 21.03.91 № 875-XII (далі - Закон).

Згідно статей 2 - 3 вказаного Закону, інвалідом є особа зі стійким розладом функцій організму, зумовленим захворюванням, наслідком травм або з уродженими дефектами, що призводить до обмеження життєдіяльності, до необхідності в соціальній допомозі і захисті.

Інвалідність як міра втрати здоров`я визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи Міністерства охорони здоров`я України.

Положення про медико-соціальну експертизу затверджується Кабінетом Міністрів України з урахуванням думок громадських організацій інвалідів в особі їх республіканських органів.

Відповідно до пунктів 1 - 5 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1317 від 03.12.2009, медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії, з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров`я при Міністерстві охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій. Комісії перебувають у віданні МОЗ і утворюються за таким територіальним принципом: Кримська республіканська; обласні; центральні міські у м. Києві та Севастополі; міські, міжрайонні, районні. МОЗ утворює Центральну медико-соціальну експертну комісію МОЗ, яку очолює головний лікар.

Так, за змістом п. 3 вказаного Положення Медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Згідно п. 17 Положення медико-соціальна експертиза проводиться після повного медичного обстеження, проведення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб особи з інвалідністю, визначення клініко-функціонального діагнозу, професійного, трудового прогнозу, одержання результатів відповідного лікування, реабілітації за наявності даних, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Відповідальність за якість медичного обстеження, своєчасність та обґрунтованість направлення громадян на медико-соціальну експертизу покладається на керівника лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я.

Обов`язки та права комісій визначаються пунктами 11-13 цього Положення, яким передбачено, що окрім іншого, визначення медичних показань на право одержання особами з інвалідністю спеціального автомобільного транспорту і протипоказання до керування ним.

Правові підстави забезпечення інвалідів технічними засобами реабілітації визначені «Порядком призначення технічних засобів реабілітації відповідно до функціональних можливостей особи з інвалідністю, дитини з інвалідністю, постраждалого внаслідок антитерористичної операції», затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 11.04.2017 року № 602.

Так, за змістом п. 7 згаданого Порядку електроскутер засіб для самостійного пересування користувача на вулиці зі спеціальним приводом та системою керування. Характеризується можливістю самостійного керування за допомогою рульової колонки, обладнаний системою опори тіла, що обертається, та сидінням без спеціальних елементів, призначений тільки для користувачів, які можуть самостійно контролювати положення тулуба у кріслі колісному.

За наявності у користувача одного крісла колісного або при виборі ним двох крісел колісних електроскутери призначаються разом із середньоактивними та активними кріслами колісними.

Обов`язкові функції:

керування самостійне за допомогою рульової колонки;

система опори тіла обертається;

підлокітники відкидні / відкидні та регульовані по горизонталі;

спинка відкидна / відкидна та регульована за кутом нахилу;

сидіння знімне, регульоване за висотою та по горизонталі / регульована ефективна ширина.

Обов`язкове оснащення:

подушка на сидіння та спинку / м`яке сидіння;

підголівник;

запобіжний пояс.

Рекомендації щодо призначення:

користувач може самостійно керувати електроскутером за допомогою обох верхніх кінцівок;

загальні захворювання серцево-судинної системи, дихальної системи, опорно-рухового апарату (інших систем та органів на стадії субкомпенсації та декомпенсації) та виражені наслідки перенесених хвороб;

травма, захворювання хребта або інший тип ураження нервової системи, що супроводжується парезом чи паралічем однієї або двох нижніх кінцівок;

захворювання центральної та периферичної нервової системи, наслідки травм та оперативних втручань, що супроводжуються стрімким зниженням рухової активності, зі збереженням рухливості у плечовому поясі та верхніх кінцівках;

травма, захворювання таза або нижніх кінцівок, що унеможливлює самостійне пересування без додаткової опори;

користувач планує використовувати крісло колісне на вулиці;

користувач самостійно може сидіти на кріслі без додаткових елементів підтримки та не потребує спеціального оснащення сидіння (в тому числі анатомічного сидіння).

Побажання користувача щодо опцій:

налаштування сидіння за висотою / по горизонталі;

налаштування кута рульової колонки.

Протипоказання стосовно призначення:

абсолютні:

психічні захворювання;

порушення свідомості, виражені порушення поведінки, деменція;

епілепсія та інші органічні ураження центральної нервової системи чи наслідки травм, що супроводжуються значним порушенням координації рухів верхніх кінцівок;

виражені порушення статики та координації рухів;

стійкі помірні й виражені вади зору (гострота зору з корекцією нижче ніж 0,04 на оці, що краще бачить, або звуження поля зору до 10 градусів), що не дають змоги керувати кріслом колісним на дорогах загального призначення;

відсутність однієї або двох верхніх кінцівок (або їх частин);

захворювання та деформації (значні ушкодження та їх наслідки) після травм та операцій, що значно обмежують рухи в суглобах верхніх кінцівок;

наслідки травм, операцій та загальних захворювань, що потребують фіксації поясу верхніх кінцівок та шиї (голови);

дитячий церебральний параліч з вираженими порушеннями рухової активності;

користувач самостійно не може сидіти на кріслі без додаткових елементів підтримки та потребує спеціального оснащення сидіння (в тому числі анатомічне сидіння).

З огляду на встановлені вище обставини, виходячи із норм діючого законодавства на переконання суду огляд позивача ОСОБА_1 був проведений з дотриманням вимог Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1317 від 03.12.2009.

Так, дослідивши оригінал медекспертної справи заведеної на гр. ОСОБА_1 , судом встановлено, що в акті огляду медико-соціальною експертною комісією за № 3-15 від 07.06.2019 року Луганської обласної МСЕК містяться дані об`єктивного обстеження позивача лікарями - спеціалістами: хірургом, терапевтом, окулістом, отоларингологом, психіатром, невропатологом за результатами яких встановлено діагноз: "фузиформна аневризма ділянки М1-М2 правої середньої мозкової артерії, що поєднується з передньою трифуркацією ліворуч. Паталогічна звитість початкового відділу лівої хребтової артерії. Дисциркуляторна енцефалопатія ІІ ст. Виражений вестибуло-атактичний синдром. Виражений антено-вегетативний синдром. Двосторонній деформуючий коксартроз І-ІІ ст.".

Згідно експертного рішення комісія дійшла висновку, що дані захворювання не відносяться до захворювань, які на підставі п. 7 «Порядку призначення технічних засобів реабілітації відповідно до функціональних можливостей особи з інвалідністю, дитини з інвалідністю, постраждалого внаслідок антитерористичної операції», затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 11.04.2017 року № 602 дають підстави забезпечити позивача електроскутером.

Відповідно до Наказу МОЗ України № 299 від 24.12.1999 року «Про затвердження переліку захворювань і вад, при яких особа не може бути допущена до керування транспортними засобами» у гр. ОСОБА_1 наявні хронічні захворювання, при яких вона не може бути допущена до керування відповідними транспортними засобами, а саме:

-для категорії «А» транспортних засобів мотоцикли, моторолери, та інші мототранспортні засоби протипоказаннями є згідно п. 20 «захворювання судин: а) аневризми судин головного мозку».

Суд цілком погоджується із вказаним висновком та зазначає наступне.

Визначення на основі комплексного обстеження усіх систем організму конкретної особи міри втрати здоров`я, ступеня обмеження її життєдіяльності, викликаного стійким розладом функцій організму, групи інвалідності, причини і часу її настання, а також рекомендацій щодо можливих для особи за станом здоров`я видів трудової діяльності та умов праці, потреби у сторонньому догляді, відповідних видів санаторно-курортного лікування і соціального захисту для найповнішого відновлення усіх функцій життєдіяльності особи входить до компетенції медико-соціальної експертизи.

В даному випадку суд не вправі ототожнювати чи надавати пріоритетну оцінку іншим медичним документам, які надані позивачем на противагу акту огляду медико-соціальної експертної комісії, оскільки комісією зроблено висновок про відсутність медичних показань для забезпечення позивача електроскутером за результатами огляду позивача та дослідження медичної документації, яка додана до направлення на МСЕК та в тому числі надавалась позивачем до позовної заяви, що відповідає вимогам Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1317 від 03.12.2009.

Тобто, вирішення питань щодо наявності чи відсутності медичних показань для забезпечення інваліда автомобілем з ручним керуванням та коляскою з електроприводом, електроскутером є дискреційними повноваженнями відповідних комісій та вимагає наявності медичної освіти та спеціальних знань, в той час як місцевий суд не може підміняти інший орган та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесено до компетенції цього органу.

З огляду на викладене суд не знаходить підстав для задоволення позовної вимоги щодо визнання дії Луганського комунального закладу «Обласний центр медико-соціальної експертизи» щодо не встановлення медичних показань для забезпечення позивача, як інваліда ІІ групи електроскутером незаконними.

Решта позовних вимог на переконання суду також не підлягають задоволенню оскільки є похідними від першої позовної вимоги.

Окремо суд вважає за доцільне зазначити наступне.

У спірних правовідносинах відповідач 1 перебуває у віданні МОЗ, наділений повноваженнями приймати рішення, що впливають на можливість реалізації позивачем її права на належне соціальне забезпечення.

З огляду на вказане, спір про оскарження рішень, дій чи бездіяльності, вчинених МСЕК, є публічно-правовим і має розглядатися за правилами адміністративного судочинства, що відповідає правовій позиції викладеній у постанові ВП ВС від 12 грудня 2018 року (справа № 490/9823/16-ц, провадження № 14-509 цс 1).

До того ж, це правило закріплене у п.9 ч.1 ст.19 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 15 грудня 2017 року.

Разом з тим, позивач зазначила, що звертався з аналогічним позовом до Луганського окружного адміністративного суду, який 15 липня 2019 року відмовив у відкритті провадження у справі № 360/2966/19, з огляду на те, що спір має розглядатися за правилами цивільного судочинства.

З цього приводу Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 грудня 2018 року (справа № 490/9823/16-ц, провадження № 14-509 цс 1) зауважує, що згідно з пунктом 9 частини першої статті 19 КАС України у редакції, що набрала чинності з 15 грудня 2017 року, юрисдикція адміністративних судів поширена на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спори щодо оскарження рішень медико-соціальних експертних комісій.

Відповідно до частини п`ятої статті 170 КАС України у редакції, чинній на час розгляду касаційної скарги, повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Оскільки адміністративний суд відмовив позивачу у відкритті провадження у справі за позовом, поданим до того самого відповідача, з тим самим предметом та з тих самих підстав, що і в цій справі, Велика Палата Верховного Суду вважає, що з огляду на припис частини п`ятої статті 170 КАС України позивач не зможе реалізувати його право на доступ до суду за правилами адміністративного судочинства.

Виходячи із обставин даної справи суд приходить до висновку про те, що позивач не зможе реалізувати його право на доступ до суду за правилами адміністративного судочинства.

Як вказує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) закріплене «право на суд» разом із правом на доступ до суду, тобто правом звертатися до суду з цивільними скаргами, що складають єдине ціле (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» («Golder v. the United Kingdom») від 21 лютого 1975 року, заява № 4451/70, § 36). Проте такі права не є абсолютними та можуть бути обмежені, але лише таким способом і до такої міри, що не порушує сутність цих прав (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «Станєв проти Болгарії» («Stanev v. Bulgaria») від 17 січня 2012 року, заява № 36760/06, § 230).

Згідно зі статтею 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

ЄСПЛ неодноразово встановлював порушення Україною Конвенції через наявність юрисдикційних конфліктів між національними судами (див. mutatis mutandis рішення від 9 грудня 2010 року у справі «Буланов та Купчик проти України» («Bulanov and Kupchik v. Ukraine», заяви № 7714/06 та № 23654/08), в якому ЄСПЛ встановив порушення пункту 1 статті 6 Конвенції щодо відсутності у заявників доступу до суду касаційної інстанції з огляду на те, що відмова Вищого адміністративного суду розглянути касаційні скарги заявників всупереч ухвалам Верховного Суду України не тільки позбавила заявників доступу до суду, але й зневілювала авторитет судової влади; крім того, ЄСПЛ вказав, що держава має забезпечити наявність засобів для ефективного та швидкого вирішення спорів щодо судової юрисдикції (§ 27-28, 38-40); рішення від 1 грудня 2011 року у справі «Андрієвська проти України» («Andriyevska v. Ukraine», заява № 34036/06), в якому ЄСПЛ визнав порушення пункту 1 статті 6 Конвенції з огляду на те, що Вищий адміністративний суд відмовив у відкритті касаційного провадження за скаргою заявниці, оскільки її справа мала цивільний, а не адміністративний характер, і тому касаційною інстанцією мав бути Верховний Суд України; натомість останній відмовив у відкритті касаційного провадження, зазначивши, що судом касаційної інстанції у справі заявниці є Вищий адміністративний суд України (§ 13-14, 23, 25-26); рішення від 17 січня 2013 року у справі «Мосендз проти України» («Mosendz v. Ukraine», заява № 52013/08), в якому ЄСПЛ визнав, що заявник був позбавлений ефективного національного засобу юридичного захисту, гарантованого статтею 13 Конвенції через наявність юрисдикційних конфліктів між цивільними й адміністративними судами (§ 116, 119, 122-125); рішення від 21 грудня 2017 року у справі «Шестопалова проти України» («Shestopalova v. Ukraine», заява № 55339/07), в якому ЄСПЛ дійшов висновку, що заявниця була позбавлена права на доступ до суду всупереч пункту 1 статті 6 Конвенції, оскільки національні суди надавали їй суперечливі роз`яснення щодо юрисдикції, відповідно до якої позов заявниці мав розглядатися у судах України, а Вищий адміністративний суд України не виконав рішення Верховного Суду України щодо розгляду позову заявниці за правилами адміністративного судочинства (§ 13, 18-24)).

З огляду на існування юрисдикційного конфлікту та імперативний припис частини п`ятої статті 170 КАС України суд вважає, що ця справа має бути розглянута за правилами цивільного судочинства.

Вищевикладені обставини, які були предметом дослідження Великої Палати Верховного Суду є тотожними обставинам, які встановлені судом під час розгляду даної справи, у зв`язку із чим, ураховуючи позицію ВП ВС викладену у постанові ВП ВС від 12 грудня 2018 року (справа № 490/9823/16-ц, провадження № 14-509 цс 1), яка в силу положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України є обов`язковою для застосування, суд прийшов до переконання про необхідність розгляду даної справи за правилами цивільного судочинства.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Оскільки судом у задоволенні позову відмовлено, а позивач звільнений від сплати судового збору в силу ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», розрахунок інших витрат, пов`язаних із розглядом справи суду не надавався тому, у суду відсутні правові підстави для вирішення питання щодо їх розподілу.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 141, 223, 263-265, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до Луганського комунального закладу «Обласний центр медико-соціальної експертизи», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання дій незаконними, зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди відмовити повністю.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня його постановлення до Луганського апеляційного суду шляхом її направлення через Міловський районний суд Луганської області.

Згідно п. 3 розділу XII "Прикінцеві положення" ЦПК України строки на апеляційне оскарження продовжуються на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню короно вірусної хвороби (COVID-19).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження.

У разі подання апеляційної скарги на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: М.П. Гуцол