ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/933/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Костенка А.М., Спірідонової Т.В.

розглянув без повідомлення учасників справи справу за апеляційними скаргами Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 лютого 2020 року, суддя Чевилюк З.А., у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

В жовтні2019 року АТ КБ «Приватбанк», (далі Банк), звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути заборгованість по кредитному договору у розмірі 28500,25 грн. та 1921 грн. судових витрат.

В обґрунтування доводів позивач зазначив, що 11.04.2018 року ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 11000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, «Тарифами банку» складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг.

Відповідач ОСОБА_1 зобов`язання по кредитному договору не виконав, у зв`язку з чим станом на 14.07.2019 року його заборгованість за кредитом склала 28500,25грн., з яких 16029,13 грн. заборгованість за тілом кредиту, 9782,37 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 855,40 грн. заборгованість за нарахованими відсотками, 500 грн. штраф (фіксована частина), 1333,35 грн. штраф (процентна складова).

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25.02.2020 рокупозов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» 9782,37 грн. заборгованості за кредитним договором від 11.04.2018 року та судові витрати в сумі660 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» просило скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

На обґрунтування скарги апелянт зазначив, що рішення суду в частині незадоволених позовних вимог є незаконним, ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права. Судом першої інстанції належним чином не перевірено доводів позивача, які мають значення для правильного вирішення справи, не надано належної оцінки наявним у справі доказам. Суд першої інстанції не мав жодних підстав відмовляти у стягненні заборгованості за тілом кредиту, відсоткам та неустойці, нарахованій через невиконання відповідачем умов кредитного договору. Посилаючись на правові висновки Верховного Суду, викладені у справі №755/7704/15-ц апелянт зазначив, що саме по собі відхилення судом розрахунку Банку без зазначення правових аргументів на його спростування та наведення у рішенні власного розрахунку є незаконним. Вказав, що незважаючи на те, що у підписаній відповідачем анкеті-заяві не зазначено розмір процентів, суд не взяв до уваги, що останній, в силу вимог ст.ст. 536, 1048 ЦК України зобов`язаний сплатити Банку проценти за користування чужими грошовими коштами.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог Банку відмовити.

На обґрунтування скарги апелянт зазначив, що він не підписував анкету-заяву від 11.04.2018 року, на яку посилається Банк як на підставу виникнення договірних кредитних відносин. Інформація у долученій Банком анкеті-заяві є частково недостовірною та зазначив, що розмір кредитного ліміту в сумі 11000 грн. кредитор з ним не погоджував, платіжної картки за вказаним договором він не отримував. Позивачем не доведено, що саме на кредитну картку № НОМЕР_1 встановлено кредитний ліміт в сумі 11000 грн., а також погодження між ним та кредитором умов кредитування та збільшення розміру позики, оформлення відповідних банківських карток. Банком не надбано доказів на підтвердження обставин щодо видачі йому кредитних коштів у заявлених у позовній заяві розмірах.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційних скарг колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга Банку підлягає частковому задоволенню, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та позичальником ОСОБА_1 шляхом підписання анкети-заяви від 11.04.2018 року укладено кредитний договір про надання кредиту в розмірі 11000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції дійшов до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за простроченим тілом по кредиту в розмірі 9782,37 грн. Відмовляючи у задоволенні решти позовних вимог суд вказав на їх недоведеність, зокрема, відсутність доказів щодо отримання позичальником кредитних коштів та їх сплати.

Висновок суду не в повній мірі відповідає обставинам справи та вимогам закону з огляду на наступне.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнута згода.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Як вбачається зі змісту заяви-анкети від 11.04.2018 року, підписаної Банком та ОСОБА_1 , у ній відсутні умови щодо встановлення процентної ставки за користування кредитом, відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення грошового зобов`язання.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення на його користь штрафів за несвоєчасну сплату кредиту, в тому числі розміру і порядку їх нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 11.04.2018 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: www.privatbank.ua як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.

В той же час матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів позичальник та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання боржником кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки, (пені, штрафів), саме у зазначеному в документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядку нарахування.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та правила банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачем та не містять підпису позичальника, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між Банком та ОСОБА_1 11.04.2018 року шляхом підписання анкети-заяви. Отже відсутні підстави вважати, що кредитор і боржник обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Відповідний правовий висновок наданий Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року, справа №342/180/17.

Проте, як зазначає Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові, якщо фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, то відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Вищевказаного суд першої інстанції не врахував та не звернув увагу на ту обставину, що згідно з наданим Банком розрахунком заборгованості (а.с. 10), сума фактично отриманих позичальником коштів, починаючи за період з 11.04.2018 року, коли ОСОБА_1 вперше використав кредитні кошти в розмірі 10920 грн. та до 14.07.2019 року, коли кредитор затвердив розрахунок кредитної заборгованості, (третя графа розрахунку «Витрати клієнтом кредитних коштів»), в загальному розмірі склала 11283,62 грн., що також підтверджується випискою по картковому рахунку ОСОБА_1 (а. с. 62).

В той же час, в графі розрахунку заборгованості від 14.07.2019 року «Сума погашення за наданим кредитом» Банком зазначені кошти, які у вказаний період різними платежами повертались відповідачем позивачу на погашення заборгованості. Так, вказана сума у підрахунку у загальному розмірі за відповідний період з 11.04.2018 року до 14.07.2019 року склала 2570,34? грн. (а.с. 10). Вказане, в свою чергу, також підтверджується випискою по картковому рахунку ОСОБА_1 (а. с. 62).

Таким чином, станом на дату звернення до суду у позичальника перед Банком виникла заборгованість з фактично отриманих та неповернутих коштів у загальному розмірі 8713,28 грн. (11283,62 грн. 2570,34? грн.).

З огляду на вищевказане колегія суддів доходить до висновку, що суд першої інстанції, обґрунтовано відмовивши у стягненні з відповідача штрафів та процентів, неповно з`ясував обставини справи та безпідставно відмовив у стягненні з ОСОБА_1 користь Банку суми фактично отриманих та неповернутих коштів у загальному розмірі 8713,28 грн., у зв`язку із чим оскаржуване рішення підлягає зміні.

При цьому необхідно зауважити, що суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення в частині необхідності відмови у задоволенні частини позовних вимог, посилався на відсутність доказів на підтвердження обставин щодо укладення кредитного договору між сторонами. В той же час необґрунтовано вирішив стягнути з ОСОБА_1 на користь Банку 9782,37 грн. заборгованості за укладеним договором від 11.04.2018 року. В той же час необхідно врахувати, що вказана сума складається виключна з простроченого тіла кредиту, яку, однак, неможливо визначити у зв`язку з відсутністю умов кредитного договору. За вказаних обставин суд позбавлений можливості перевірити обґрунтованість позовних вимог в цій частині, у зв`язку з чим в задоволенні позову в цій частині слід відмовити за недоведеністю обставин, відсутності відповідних доказів.

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Твердження відповідача, що він не підписував відповідну анкету-заяву від 11.04.2018 року та не користувався платіжною карткою Банку за № НОМЕР_1 , в тому числі не використовував доступні на вказаній платіжній карті кредитні кошти не є обґрунтованими та спростовуються матеріалами справи (а.с. 94, 98). На підтвердження своїх заперечень відповідачем не ініційовано та не проведено відповідне експертне дослідження, з метою встановлення належності підпису на вказаній анкеті-заяві, відтак колегія суддів зазначені доводи відповідача відхиляє як необґрунтовані.

Враховуючи, що ОСОБА_1 , який є інвалідом 2-ї групи, відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, судові витрати, понесені позивачем в судах першої та апеляційної інстанцій не підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 лютого 2020 рокускасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість у розмірі 8713 (вісім тисяч сімсот тринадцять) грн. 28 коп.В решті позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 травня 2020 року.

Судді: Р.С. Гринчук

А.М. Костенко

Т.В. Спірідонова