Єдиний унікальний номер 234/1589/20
Номер провадження 22-ц/804/1447/20
Єдиний унікальний номер 234/1589/20
Номер провадження 22-ц/804/1447/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2020 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Халаджи О. В.

суддів: Азевича В.Б., Кішкіної І.В.,

секретар Кіпрік Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 06 лютого 2020 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Орган опіки та піклування виконавчого комітету Краматорської міської ради про видачу обмежувального припису (суддя Михальченко А.О., повний текст рішення складено 06 лютого 2020 року),

В С Т А Н О В И В:

30 січня 2020 року ОСОБА_1 , який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_1 , звернувся до суду з заявою про видачу обмежувального припису. Просив видати обмежувальний припис, яким заборонити ОСОБА_2 наближатися ближче ніж за 200 метрів до місця знаходження дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На час дії обмежувального припису відносно ОСОБА_2 , до подолання причин і наслідків домашнього насильства, дитину влаштувати до родичів за адресою АДРЕСА_1 .

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 06 лютого 2020 року в задоволені заяви ОСОБА_1 , який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Орган опіки та піклування виконавчого комітету Краматорської міської ради про видачу обмежувального припису відмовлено.

Із вказаним рішення суду не погодився ОСОБА_1 , та подав апеляційну скаргу в якій вказує на те, що суд першої інстанції не надав оцінку медичним документами, які знаходяться у справі, що підтверджують постійне ухилення матері від надання належної медичної допомоги онуку, та прийняв до уваги неправдиві свідчення лікаря.

В обґрунтування доводів скарги зазначає, що з метою уникнути обстеження дитини, робітниками медичного закладу на прохання матері, в серпні 2019 року було підроблено направлення на дослідження флори на наявність інфекції в організмі дитини, у зв`язку з чим аналіз був проведений тільки в жовтні 2019 року, на вимогу родини заявника, та був виявлений в організмі дитини стрептокок, який визивав постійні захворювання. Суд першої інстанції, не надав оцінку свідченням ОСОБА_4 , стосовно того, що ацетономічний стан, який періодично виникає у дитини, може привести до гіпоглікемічної коми та летального випадку. Лікар не надав правдиву інформацію щодо результатів аналізів, так як в результаті аналізу сечі наявне перебільшення лейкоцитів для дитини чоловічої статті, що може свідчити про наявне запалення сечовивідних шляхів та є неналежним доглядом за дитиною з боку матері. Відповідно до досліджень у дитини збільшена печінка, та виявлений перегин жовчного міхура та підшлункова залоза менше до норм для дитини цього віку, ці прояви свідчать про функціональні розлади біліарного тракту. Лікарю ОСОБА_4 було надано вказану медичну документацію, але вона проігнорувала рекомендації своїх колег, і дитина стосовно зазначеного захворювання лікування не проходила та періодично без належної допомоги переносить це захворювання.

ОСОБА_1 наголошує на тому, що у дитини на цей час є запалення лімфовузлів на шиї, ці запалення не проходять з 2018 року, був встановлений діагноз лімфопатія. З медичними документами та світлинами заявник звертався до лікарів, які вказали на те, що у дитини є наявність симптоми небезпечних захворювань та рекомендували негайно пройти обстеження. Вважає, що на даний час існує фізичне насильство по відношенню до дитини, яке полягає в ненаданні допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані.

ОСОБА_1 просив рішення Краматорського міського суду Донецької області від 06 лютого 2020 року скасувати, та ухвалите нове, яким видати обмежувальний припис та заборонити ОСОБА_3 та ОСОБА_2 проживати разом з неповнолітньою дитиною ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , на час подолання причин і наслідків домашнього насильства, строком на 6 місяців.

Від представника ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому він вказує, що подання заяви про видачу обмежувального припису має на меті насправді не отримання від суду відповідних обмежувальних заходів, а зміну місця постійного проживання малолітнього ОСОБА_1 , яке було визначено згідно до рішення Краматорського міського суду Донецької області від 12 січня 2019 року у цивільній справі № 234/10700/16-ц, яке набрало законної сили. За цим рішенням місце проживання дитини було визначено за місцем проживання матері ОСОБА_3 .. Судом першої інстанції рішення ухвалене з дотримання норм матеріального та процесуального права, доводи апелянта зводяться лише до незгоди із рішенням суду.

ОСОБА_5 просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Краматорського міського суду Донецької області від 06 лютого 2020 року без змін.

ОСОБА_1 у судовому засіданні доводи своєї апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.

ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечували проти задоволення скарги та просили залишити рішення суду в силі.

Адвокат Григор`євої М.М. та ОСОБА_2 . ОСОБА_5 , який діє на підставі ордера № 1011019 від 03.04.2020 року про надання правничої допомоги, у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, послався на обставини які було викладено у відзиві на апеляційну скаргу, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник Органу опіки та піклування Краматорської міської ради у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_6 та ОСОБА_3 народився син ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1 від 20.07.2016.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 350-2 ЦПК України з заявою про видачу обмежувального припису може звернутися дід, - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків".

Заявник по справі ОСОБА_1 є дідом ОСОБА_1 з боку батька, що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_2 від 16.09.1991 року.

Необхідність видачі обмежувального припису щодо ОСОБА_2 заявник аргументує вчиненням нею щодо неповнолітнього ОСОБА_1 психологічного та фізичного насильства, побиттям та відсутністю належного медичного лікування ацетономічного стану та карієсу молочних зубів дитини.

В обґрунтування вказаних обставин заявником надано копії витягу з ЄРДР про те, що 28.01.2020 було зареєстроване кримінальне провадження за його заявою відносно ОСОБА_2 . Попередня правова кваліфікація ст. 126-1 КК України. Копії постанов про призначення судово-медичних експертиз; постанова про закриття кримінального провадження від 13.03.2019; ухвала про відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у вихованні дитини; копія рішень суду від 13.09.2017 року та 09.11.2017 року, якими вирішено спір між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 щодо участі батька у вихованні дитини. Медичні документи, а саме:

- виписка з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_1 відповідно до якої дитина не страждає хронічними захворюваннями.

- Відповідь від 19.08.2016 на звернення ОСОБА_6 з КМУ «Стоматологічна поліклініка №2» про те, що у ОСОБА_1 , 2013 р. н., патології зубо-щелепної системи на момент звернення не зафіксовано. Рекомендована консультація педіатра дільничного.

- копія виписки е гемоліти від 30.06.2016 року, відповідно до якої у дитини виявлені дріжджовий грибок.

- протокол ультразвукового обстеження від 13.07.2016 року, відповідно до якого надано висновок про помірне збільшення жовчного міхура.

- протокол УЗІ від 27.07.2016 відповідно до якого печінка та жовчний міхур збільшені.

- виписка із медичної картки стаціонарного хворого від 29.07.2016 відповідно до якої ОСОБА_1 було виставлено основний діагноз е гемол дисфункція та супутній діагноз е гемолітични стан.

- довідка ЦПМСД №1 м. Краматорська від 24.03.2017 про те, що у ОСОБА_1 в анамнезі є е гемол дисфункція.

- медична картка амбулаторного хворого ОСОБА_1 , 2013 р. н., яка не містить у собі жодних записів про хронічні хвороби у дитини.

- відповідь КЗ «ЦПМСД №1 м. Краматорська» від 23.06.2017 на е я ОСОБА_6 про те, що дільничним лікарем педіатром ОСОБА_1 є ОСОБА_4 . Крім того зазначена відповідь містить у собі повідомлення про те, що 10.04.2017 ОСОБА_3 зверталася до лікаря з приводу гострого респіраторного захворювання ОСОБА_1 , 2013 р.н. Листок непрацездатності не отримувала та за ним не зверталася. 23.05.2017 дитина взята на облік сімейним лікарем ОСОБА_7 , якому про біліанарну дисфункцію, ускладнену е гемолітични станом мати не повідомляла. Направлення на УЗД обстеження, на аналіз крові біохімічний та інші аналізи лікар не надавав.

- відповідь від 07.08.2017 завідуючої ДНЗ №3 ОСОБА_8 на запит ОСОБА_6 про те, що дитина відвідує ясла-сад №64 «Пролісок» з14.06.2017. Мати дитини про будь-які захворювання не повідомляла. Про необхідність дієтичного харчування також. Медичною сестрою ДНЗ видане направлення для відвідування дитиною лікаря-стоматолога.

- протокол УЗІ лімфовузлів від 05.07.2018 відповідно до якого виявлені ехоознаки лімфаденопатії.

- протокол УЗІ органів черевної порожнини та нирок від 09.07.2018 відповідно до якого у ОСОБА_1 , 2013 р. н., виявлена деформація жовчного міхура. Потовщення стінки січового міхура.

- відповідь КНП «ЦПМСД №1» Краматорської міської ради від 03.10.2019 на звернення ОСОБА_1 відповідно до якої, у 2019 мати дитини зверталася до сімейного лікаря з приводу ГРЗ 29.01.2019 та 11.04.2019. У квітні 2019 мати зверталася до лікаря з клопотанням провести профілактичний огляд дитини перед влаштуванням його до шкільного закладу. Окуліст, ортопед ніяких захворювань не виявили. Стоматолог запропонував провести санацію зубів. До хірурга дитина не направлялась лікарем. Мати дитини також не повідомляла про будь-яку патологію для огляду у хірурга. При профілактичному огляді дитини спеціалісти не виявили будь-яких захворювань. ОСОБА_1 направлявся на дослідження мазків та флору та чутливість до антибіотиків.

- відповідь КНП «ЦПМСД №1» Краматорської міської ради від 26.12.2019 на звернення ОСОБА_1 відповідно до якої, ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 , 2013 р. н., обстежувався з приводу виявленого Л гемологічного стрептококу 104 КУО/г у мазках з носа та зіва. За результатами обстеження було призначене лікування: аугментин 500 мг 2 рази на добу протягом 10 днів. При повторному обстеженні зі зіва після лікування виявлений е гемолітичний стрептокок 103 КУО/г, із носу виявлений стафілокок епідермальний 103 КУО/г. Загальний аналіз крові станом на 19.12.2019 норма.

Відмовляючи в задоволенні заяви про видачу обмежувального припису суд першої інстанції дійшов висновку, що заява не підтверджена належними та допустимими доказами.

Апеляційний суд погоджується з даним висновком суду першої інстанції.

Так, основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон).

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Суд під час вирішення такої заяви має надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків (родичів) у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суд має встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавалася дитина, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису, ОСОБА_1 посилався на те, що ОСОБА_2 відносно неповнолітнього онука вчиняє фізичне та психологічне насильство, за вказаним фактом було зареєстроване кримінальне провадження №0000296 від 28.01.2020 року за ознаками ст. 126- ККУ.

У справі, що переглядається, встановлено, що 28 січня 2020 року ОСОБА_1 звертався із заявою про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого статтею 126 КК України, до Краматорського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області про вчинення ОСОБА_2 відносно неповнолітнього ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 фізичного насильства, про що свідчить витяг з ЄРДР (а.с.10).

Водночас будь-яких даних про притягнення ОСОБА_2 за вказаною заявою до будь-якого виду юридичної відповідальності, матеріали справи не містять.

Правильними є висновок суду першої інстанції про те, що між колишнім подружжям ОСОБА_9 існує спір щодо участі батька у вихованні сина, сам факт звернення до різних органів з підстав вчинення щодо неповнолітнього психологічного та фізичного домашнього насильства свідчить про наявність тривалого конфлікту між заявником та заінтересованими особами, але не підтверджує факт того, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вчиняли щодо неповнолітнього ОСОБА_1 домашнє психологічне та фізичне насильство, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

В ході розгляду справи в апеляційному порядку, заявником ОСОБА_1 було зазначено, що він не має на меті змінити місце проживання дитини та навпаки вважає, що дитина повинна проживати разом з матір`ю, але зазначає, що дитина потребує медичного обстеження та лікування, яке йому не може забезпечити його мати, а тому на період лікування необхідно визначити місце проживання дитини з батьками батька ОСОБА_6 .

Оскільки ОСОБА_1 не надав беззаперечних доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 постійного та безперервного домашнього насильства у розумінні Закону, а судом першої інстанції не встановлено випадків домашнього насильства відносно ОСОБА_1 , а також ризиків настання насильства у майбутньому, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстави для задоволення заяви про видачу обмежувального припису.

Доводи апеляційної скарги, що у неповнолітнього є хвороби, які загрожують його життю та він потребує медичної допомоги, також не знайшли свого підтвердження, оскільки рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 13 вересня 2017 року, яке було змінено рішенням Апеляційного суду Донецької області від 09 листопада 2017 року визначено спосіб виховання та спілкування з дитиною, що не позбавляє а ні батька, а ні діда звернутися до медичного закладу для обстеження неповнолітнього ОСОБА_1 , без видачі обмежувального припису.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновком суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні заяви, оскільки психологічне і фізичне насильство з боку ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відносно неповнолітнього ОСОБА_1 не знайшло свого підтвердження і не надано з цього приводу доказів у розумінні статей 76, 77, 78, 79, 80 ЦПК України та зводяться лише до особистої неприязні учасників справи.

Керуючись ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 06 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: О.В. Халаджи

В.Б. Азевич

І.В. Кішкіна

Повний текст судового рішення складено 29 квітня 2020 року.

Головуючий суддя О. В. Халаджи