РІШЕННЯ

Іменем України

05 травня 2020 року

Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді Галущенко Ю.А., з участю секретаря судового засідання Аксьонової О.А.,розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою окремого провадження ОСОБА_1 ,заінтересована особа - Шевченківський районний відділ управління Державної міграційної служби України у Запорізькій області, про встановлення факту постійного проживання на території України,-

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, мотивуючи наступним.

За змістом заяви зазначає,що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Косивцево Новомиколаївського району Запорізької області.

У 1975 р.заявик закінчив Тернувативську середню загальноосвітню школу с.Тернувате Новомиколаївського району Запорізької області.

В період з 1979 р.по 1081 р. ОСОБА_1 проходив військову службу в с.Сосновий бор Ленінградської області,після чого приїхав на постійне місце проживання до м.Запоріжжя,де працював з 1981 р.по 1999 р.машиністом бульдозера в Механізованій колоні № 16 ,за цей час з 1981 р.за межі України не виїжджав,адреси мешкання не змінював.

У зв`язку з втратою паспорту радянського зразка, заявник своєчасно не оформив паспорт громадянина України,з цього питання ОСОБА_1 звертався до Шевченківського РВ у м.Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області та отримав пояснення, що станом на 24.08.1991 р.він перебував у громадянстві колишнього СРСР.

Посилаючись на те,що в інший спосіб отримати громадянство України та оформити паспорт як документ,що підтверджує його належність до громадянства України неможливо,заявник просить судовим рішенням встановити факт його постійного проживання в Україні станом на 24 серпня 1991 року.

В матеріалах справи наявне підтвердження належного повідомлення заінтересованої особи Шевченківського районного відділу управління Державної міграційної служби України у Запорізькій області про розгляд даної справи,заяв по суті якої від цієї особи до суду не надходило.

Заявник у судове засідання не з`явився, його представник адвокат Харцизова Т.В.надала на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності, вимоги заяви підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити .

Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с.Косивцево Новомиколаївського району Запорізької області,про що надана копія свідоцтва про народження(повторне)серія НОМЕР_2 ,виданого Тернувативською сільською радою Новомиколаївського району Запорізької області 30.05.1975 року(а.с.7)

У 1975 р.заявик закінчив Тернувативську середню загальноосвітню школу с.Тернувате Новомиколаївського району Запорізької області,що підтверджується свідоцтвом про восьмирічну освіту НОМЕР_3 (а.с.8)

В період з 1979 р.по 1081 р. ОСОБА_1 проходив військову службу в с.Сосновий бор Ленінградської області,про що вказує копія військового квитка НОМЕР_4(а.с.9-11)

Згідно записів у трудовій книжці ОСОБА_1 ,з 1981 р.по 1999 р.машиністом бульдозера в Механізованій колоні № 16 ,з 1999 р.по 2000 р.у ВАТ «Запорізький абразивний комбінат»(а.с.13-14)

У зв`язку з втратою паспорту радянського зразка, заявник отримав довідку від 23.07.2019 р.про те,що за станом на 24.08.1991 р.він перебував у громадянстві колишнього СРСР та був документований паспортом громадянина колишнього ССР зразка 1974 року(а.с.15).

З пояснень ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7.ОСОБА_8.ОСОБА_9 , ОСОБА_6 встановлено,що вони знайомі із заявником щонайменше з 1981 р.,разом працювали на підприємстві « Мехколона -16»,мешкали поруч,підтвердили,що протягом з 1081 р. ОСОБА_1 постійно мешкає на території України,яку станом на 24.08.1991 р.не залишав.

Відповідно до ст. 293 ч. 1 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно ст. 293 ч. 2 п. 5 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" N 5 від 31.03.95 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року "Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення" роз`яснено, що у порядку ч. 2 ст. 256 ЦПК (ст. 315 ЦПК згідно змін від 15.12.2017 р.) суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 256 ЦПК (ст. 315 ЦПК згідно змін від 15.12.2017 р.) та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 р.

Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.91 року, та 13.11,1991 року, який має юридичне значення.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України "Про громадянство України" і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України "Про громадянство України" громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України " Про громадянство України" (13 листопада 1991 року)проживали на Україні і не були громадянами інших держав.

Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України "Про громадянство України", безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.

Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття "безперервне проживання на території України" та "проживання на території України на законних підставах". Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.

Перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України визначений Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженим Указом Президента України від 27 березня 2001 року N 215.

Пунктом 7 вказаного Порядку визначено, що громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР (далі Порядок) відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України.

У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 надано як документи, так і свідчення осіб,що підтверджують факт постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року ,які є належними,не викликають сумнівів щодо їх достовірності,а їх сукупність є достатньою для підтвердження факту постійного проживання ОСОБА_1 на території України станом на 24.08.1991 року,що є підставою для задоволення його заяви. .

Керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 259, 263 - 265, 268, 273, 293-294, 315 ЦПК України, ст. ст. 1, 3, 9 Закону України "Про громадянство України", -

ВИРІШИВ:

Заяву задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,уродженця с.Косивцево Новомиколаївського району Запорізької області,на території України станом на 24.08.1991 року.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, а у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Ю.А.Галущенко