Провадження № 2/522/2057/20
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12 травня 2020 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Чернявської Л.М.,

за участю секретаря судового засідання Пейкова О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Одеси матеріали справи за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи Приморська районна адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про стягнення коштів та зобов`язання не чинити перешкод,

ВСТАНОВИВ:

11 липня 2014 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , що діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_11 про стягнення коштів та зобов`язання не чинити перешкод (т.1 а.с. 1-5).

Ухвалами Приморського районного суду міста Одеси від 29 липня 2014 року відкрито провадження у справі, а також задоволено клопотання представника позивачів про забезпечення позову. Вжиті заходи по забезпеченню позову, шляхом накладення арешту на земельну ділянку площею 0,0266 га за АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_5 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, який зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку за № 68 від 23 жовтня 2007 року (т.1 а.с.72, 74-75).

В вересні 2014 року представник відповідачів ОСОБА_12 надала письмові заперечення проти позову, а також фотофіксацію обставин справи да документи (т.1 а.с.87 - 152).

Ухвалою суду від 20 жовтня 2014 року по справі призначена судова будівельнотехнічна експертиза, проведення якої доручено Одеському науково дослідному інституту судових експертиз (т.1 а.с.177-179).

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 09.02.2015 року ухвала Приморського районного суду міста Одеси від 20 жовтня 2014 року про призначення експертизи в частині розподілу витрат по оплаті судової експертизи скасована, передано питання про оплату проведення судової експертизи на новий розгляду суду першої інстанції (т.1 а.с.207-211).

19 лютого 2015 року експертна установа повідомила про неможливість проведення експертизи (т.1 а.с. 214-216).

Ухвалою суду від 02 квітня 2015 року по справі призначена будівельно - технічна експертиза (т.1 а.с. 237).

20 листопада 2015 року до суду надійшов висновок експерта № 2148 від 15.10.2015 року (т.2 а.с.53-75).

Ухвалою від 24 листопада 2015 року провадження по справі відновлено (т.2 а.с. 76).

Утім, необхідно звернути увагу, що справа перебувала в проваджені різних суддів. Так, провадження було відкрито суддею ОСОБА_13 29.07.2014 року, з 04.03.2015 року справа перебувала у провадженні судді Івченко В.Б., а з 10.02.2016 року у провадженні судді Бойчук А.Ю., яким 05.07.2017 року заявлений самовідвід. За результатами повторного розподілу справа передана судді Свяченій Ю.Б., яка 12.07.2017 року заявила самовідвід. 18.07.2017 року справа передана судді Нікітіній С.Й., яка також 24.07.2017 року заявила самовідвід.

При цьому, справа за позовом ОСОБА_14 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , за участю третіх осіб ПРА ОМР в особі органу опіки та піклування, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , що діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_11 про стягнення коштів та зобов`язання не чинити перешкод та зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою об`єднана в одне провадження ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 10 червня 2016 року (т.2 а.с. 214).

27 липня 2017 року справа прийнята до провадження судді Чернявської Л.М. (т.4 а.с. 2).

В ході розгляду справи, позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 збільшили позовні вимоги 15.12.2015 року (т.2 а.с. 86-94) та 21 квітня 2016 року (т.2 а.с.188-198).

Так, ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 23 листопада 2017 року задоволено заяву представника ОСОБА_1 ОСОБА_15 про роз`єднання позовних вимог у справі № 522/12911/14-ц (т.4 а.с. 21-22).

Роз`єднані позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи Приморська районна адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , що діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_11 про стягнення коштів та зобов`язання не чинити перешкод та зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Продовжено розгляд вимог за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою у справі № 522/12911/14-ц.

Справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення коштів та зобов`язання не чинити перешкод, після роз`єднання привласнений № 522 НОМЕР_1 / НОМЕР_2 , про що свідчить протокол передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 30.11.2017 року (т.4 а.с. 24).

30 листопада 2017 року роз`єднаний позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи Приморська районна адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , що діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_11 про стягнення коштів та зобов`язання не чинити перешкод призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 20 лютого 2018 року (т.4 а.с.26).

Позивачі в останнє 04 липня 2018 року уточнили позовні вимоги (т. 4 а.с. 33-43).

Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 06 лютого 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_9 , ОСОБА_10 про стягнення коштів та зобов`язання не чинити перешкоди залишені без розгляду та виключена із складу учасників справи відповідачів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 (т.4 а.с.74-75).

Так, судом розглядаються позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи Приморська районна адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про стягнення коштів та зобов`язання не чинити перешкод.

Позивачі посилаючись на ст.ст. 391, 394, 1116, 22, 23, 317, 319, 321, 375-376 ЦК України, Земельний кодекс України просять:

- усунути перешкоди ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в користуванні земельною ділянкою площею 0,0699 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 та зобов`язати ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 не чинити перешкоди в перенесенні огорожі по межі земельної ділянки згідно її розмірів, визначених в державному акті серії ОД № 019765 від 13 вересня 2004 року та висновку експерта Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз за № 2148 від 15.10.2015 року;

- стягнути солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму вартості ремонтнобудівельних робіт у розмірі 156383 гривень, згідно висновку експерта Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз за № 2148 від 15.10.2015 року;

- стягнути солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 збитки від інфляції за період з 15.10.2015 року по 04.04.2016 року у сумі 92909,07 гривень;

- стягнути солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму вартості ремонтно будівельномонтажних робіт у розмірі 108 806 гривень;

- стягнути солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальний збиток у розмірі 3873,42 гривень;

- стягнути солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 утрачену вигоду у розмірі 529 229 гривень;

- стягнути солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 утрачену вигоду у розмірі 529 229 гривень;

- стягнути солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 суму моральної шкоди у розмірі 400000 гривень;

- стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 суму моральної шкоди у розмірі 20000 гривень;

- зобов`язати ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 перешкод в будівництві капітального житлового будинку на земельній ділянці, що знаходиться у власності позивачів та розташована за адресом АДРЕСА_2 ;

- зобов`язати ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перешкод у проході та проїзді до земельній ділянці, що знаходиться у власності позивачів та розташована за адресою: АДРЕСА_2 ;

- зобов`язати ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 перешкоди у користуванні загальним проходом ДСК «ЗІРКА», що знаходиться по АДРЕСА_3 . АДРЕСА_4 у м. Одесі по лінії Б-В згідно державного акту серії НОМЕР_3 №019765 для отримання можливості заїзду та проходу до своєї земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 ;

- стягнути солідарно з відповідачів на користь ОСОБА_1 судових витрат у сумі 3741,7 грн..

Позивачі мотивують свої вимоги тим, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 є власниками земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва, яка розташована в АДРЕСА_2 , що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 № 019765 від 13 вересня 2004 року та свідоцтва про право на спадщину за законом, однак прохід можливо здійснити лише з АДРЕСА_4 . ОСОБА_1 було збудовано кам`яний паркан та проведено комунікації. Після отримання всіх дозвільних документів для будівництва дачного будинку позивачем було вирито котлован для зведення будинку. Крім того, позивачами зазначено, що на протязі 2012 та 2013 років під час приїзду на свою земельну ділянку було виявлено що котлован засипано будівельним брудом, водяна труба обрізана, каналізаційні труби розбиті, каналізаційний колодязь засипано брудом, електропостачання до ділянки зруйновано, а сама земельна ділянка залита бетоном, кам`яний паркан, що відмежував земельну ділянку позивачів та загальний проїзд, що розташовано на земельній ділянці ДК «Зірка» зруйновано та замість кам`яного паркану збудовано паркан з металоконструкцій, більш того новозбудований паркан було перенесено з дійсної межі земельної ділянки на земельну ділянку що належить позивачам, тим самим було зменшено земельну ділянку. У вищезазначеному паркані не було зроблено проходу, тобто позивачам, фактично, створили перешкоди у проході та проїзді до земельної ділянки, що знаходиться у їх власності. Як у подальшому стало відомо позивачам, всі вищезазначені дії були безпосередньо вчинені відповідачами. Факт існування кам`яного паркану підтверджує: геодезична служба м.Одеси, яка зафіксувала межу між земельною ділянкою позивачів та проходом ДСК «Зірка» по кам`яному паркану, який у подальшому було демонтовано відповідачами; відповідно до технічного звіту НІІПРОЕКТ РЕКОНСТРУКЦІЯ від 02.04.2001 року № 2007 та фототаблиці до нього вбачається, що кам`яний паркан між позивачами та відповідачем ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та між землею позивачів та проходом ДСК «Зірка» станом на 2001 рік вже існував. Факт снування саме проходу, а не проїзду ДСК «Зірка» та його розміри підтверджує: відділення державного інституту «Укргеоінформ» у своєму технічному звіті на геодезичні роботи по виносу в натурі межі земельної ділянки позивачів у відповідності до державного акту ОД НОМЕР_4 079765 зафіксувала ширину проходу ДСК «Зірка» - 2,17м -2,18м; ширина проходу ДСК «Зірка» складає та складала 2,03 м. який межує з позивачами та відповідачами; висновок експерта Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз за №2148 від 15.10.2015 року відповідно до якого ширина проходу ДСК «ЗІРКА» складає 2,12 м -2,13 м. Факт, що саме з боку відповідачів відбулись протизаконні дії підтверджує: подана до Приморського районного суду м. Одеси позовна заява, що була предметом розгляду справи № 522/16869/13, з якої вбачається, що саме відповідачами було зарито котлован розташований на земельній ділянці позивача. Окрім того, відповідачами самовільно було збудовано металевий паркан на земельній ділянці позивачів, замість зруйнованого ними кам`яного паркану. Факт того, що у позивачів фактично було вкрадено частину їх земельної ділянки, підтверджено у висновку експерта Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз за №2148 від 15.10.2015 року, а саме у відповіді на перше та друге питання зазначено: «в результаті проведеного обстеження зроблено висновок, що фактичні лінійні розміри меж земельної ділянки що розташована за адресою: АДРЕСА_2 та належить ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на праві власності не відповідають по межі ОСОБА_16 - ОСОБА_17 лінійним розмірам згідно державного акту на право власності на земельну ділянку (державний акт серії ОД №019765 від 13 вересня 2004 року). Згідно проведеного обстеження встановлено, відповідність лінійних розмірів земельної ділянки, а саме зміщення лінії Б-В та зменшення земельної ділянки Позивачів, та збільшення площі загального проходу ДСК «Зірка».

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , ОСОБА_3 проклавши бетонну дорогу до земельної ділянки по землі позивачів, тим самим зробивши собі парко місця та проїзди до своїх будинків значно збільшили вартість свого будинку. У той же час, за період з 2012 року вартість земельної ділянки, що належить позивачам та будинку який Відповідачі своїми протиправними діями не дали збудувати впали у вартості. На теперішній час вартість будівельних матеріалів стала вище в два рази.

Крім того, більше п`яти років відповідачі користуються ділянкою позивачів та розташовують на зазначеній землі автомобілі. Отже, відповідачами фактично захоплена земельна ділянка парковкою для власних потреб. Оскільки відповідачі в добровільному порядку не усунули порушення права позивачів на володіння земельною ділянкою, їх право підлягає захисту у судовому захисту.

Своїми діями відповідачі спричинили матеріальну шкоду позивачам в розмірі 156383 гривень, які пов`язані з вартістю ремонтно-будівельних робіт, що необхідно провести по відновленню кам`яного паркану, очищення земельної ділянки від бетонного покриття, очищення каналізаційних та водопровідних люків від сміття та бетонного покриття, демонтаж профільного паркану, очищення котловану під житловий будинок, без урахування вартості робіт по водопостачанню та водовідведенню. Також експертним висновком було встановлено вартість будівельно-монтажних робіт, а саме 108806,20 грн..

Стверджують, що ними було витрачено кошти в розмірі 3873,42 гривні на виконання топографічної зйомки, яка була виконана Одеським відділенням інституту «Укргеоінформ» та винос в натурі кутів повороту меж земельної ділянки, яка виконана Геодезичною службою м.Одеси «Одесапроект», це ті роботи, які позивачі змушені провести повторно на суму 3873,42 гривень. Загальна сума матеріального збитку на відновлення порушеного права позивачів складає 269062 гривень.

При цьому, зазначає про необхідність стягнути з відповідачів судові витрати, які складають за проведення експертизи у сумі 3686,40 гривень та 55,30 гривень.

Також просять стягнути з відповідачів матеріальну шкоду вигляді втраченої вигоди, а саме вартість земельної ділянки за період захвату відповідачами земельної ділянки позивачів, а саме з 2013 року по сьогодні стала нижче з НОМЕР_5 доларів США до 310000 доларів США. Фактично ОСОБА_1 та ОСОБА_2 втратили по 22 000 доларів кожен рік. Тобто утрачена вигода ОСОБА_1 529 229 гривень та ОСОБА_2 529229 гривень. При цьому, вважають, що строки розгляду справи надають право на стягнення інфляційних витрат та стягнення моральної шкоди, оскільки для будівництва будинку вони отримали кошти в кредит, але не можуть здійснювати будівництво в зв`язку з противоправними діями відповідачів. З 2012 по 2015 роки сплатили проценти в розмірі 116825 гривень. Крім того, 11.09.2012 року відповідачі ОСОБА_18 напали на позивача, внаслідок чого ОСОБА_1 отримав струс мозку, що підтверджується довідкою швидкої допомоги та судовомедичною експертизою.

Позивачі для будівництва свого будинку отримали кредитні кошти у банку, до сьогоднішнього дня сплачують кредит та проценти за користування кредитом. Будувати будинок за адресою: АДРЕСА_2 позивачі внаслідок протиправних дій відповідачів не можуть. Проценти що сьогодні сплатили позивачі банку сягають за період з 2012-2015 роки приблизно 116825 грн

Фактично неправомірними суспільно-небезпечними діями відповідачів, позивачам завдано немайнових втрат, спричинених моральними та психологічними стражданнями, які позначили негативні зміни у житті, у неможливості користуватись своєю власністю: щоденні думки про наслідки несплати платежу за кредитом, страх можливого повторення подій, негативні переживання та спогади, потреба в униканні аналогічних обставин, насторога, тривога.

Позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є інвалідами, внаслідок протиправних дій відповідачів у них спостерігається порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакції замикання, бажання уникати контактів, почуття образи, обурення, приниженої гідності; побоювання щодо майбутнього стану здоров`я. В момент отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_1 , переніс значний фізичний біль, переживав емоційний стрес, який супроводжувався почуттями розгубленості, образи, обурення, приниженої гідності, тривоги, страху за своє здоров`я та життя. Окрім того, за час розгляду справи, внаслідок постійного емоціонального навантаження завдяки даної цивільної справи, неспроможності користуватися своєю власністю, фактичні втрати коштів у ОСОБА_1 стався загальний інфаркт. Моральні страждання позивачі оцінюють за ступеню їх перенесення та тривалості у часі.

В письмових запереченнях (т.1 а.с.87 - 152) відповідачі зазначають, що колишнім власником всієї земельної ділянки був син позивачів ОСОБА_19 та на його ім`я видано повідомлення про початок будівництва. Позивачі та треті особи у справі оформили право власності на спадщину в порядку спадкування за законом по 1/5 частини земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 . З усього змісту позовної заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 стверджують, що їх право володіння, користування та розпорядження їх власністю - земельною ділянкою загальною площею 0,0699 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_5 порушено. Однак, суду не надані належні та допустимі докази, що межі їх земельних ділянок виділено в натурі та вони не можуть співпадати з межами всієї земельної ділянки на яку видано державний акт. З пред`явленого позову взагалі не вбачається, які саме свої права позивачі вважають порушеними та про захист яких вони просять в судовому порядку. Встановити де межа земельної ділянки позивачів, а де межі громадського проїзду з наявних доказів встановити також не можливо, а тому підтвердження порушення прав позивачів у користуванні та володінні саме їх земельною ділянкою відсутні. Зокрема, позивачі не надали належних доказів, що саме внаслідок дій та бездіяльності перелічених в позові відповідачів порушені їх права чи причетності відповідачів до засипання «котловану», установки паркану перешкод у встановлені вже наявних воріт та паркану, знову ж таки захоплення земельної ділянки 0,0699 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , завдання відповідачами моральної шкоди, доказів чинення з боку відповідачів перешкод в користуванні громадським проїздом належної ширини (мінімум 3 метри) тощо. Приблизно в квітні 2012 року ОСОБА_1 розпочав самовільне будівництво будинку за адресою: АДРЕСА_2 , який перекривав в`їзд до будинків відповідачів, а ОСОБА_9 практично перекрив вихід з подвір`я. Після незаконного будівництва відповідачі звернулись з письмовими заявами до різних державних органів. Вважають, що відсутні правові підстави для стягнення шкоди з відповідачів, оскільки відповідачі не вчиняли жодних дії, які порушують права позивачів. Зазначають, що за змістом та характером позовних вимог вбачається, що вони пред`явлені до неналежних відповідачів.

Справа тривалий час не розглядалась з причин неявки відповідачів в судові засідання.

В судовому засіданні представник позивачів адвокат Дорошенко С.О. надав пояснення, що відтворюють зміст позовної заяви. Позовні вимоги просить задовольнити повністю.

В судовому засіданні 30 квітня 2020 року ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та представник ОСОБА_5 ОСОБА_20 позові вимоги не визнали в повному обсязі. Зазначили, що відповідачі не спричинили та не спричиняють позивачам жодних перешкод у здійсненні права користування земельною ділянкою та у проведенні будівельних робіт. Заборони щодо проведення ремонтних робіт були застосовані до позивачів з боку державних органів, а після їх скасування, позивачі протягом багатьох років не проводять ніяких будівельних робіт, але постійно активно безперешкодно користуються власною земельною ділянкою.

За клопотанням відповідачів була допитана свідок ОСОБА_9

12 травня 2020 року ОСОБА_3 звернулась до суду з заявою про розгляд справи за її відсутністю.

В судовому засіданні 12 травня 2020 року відповідач ОСОБА_4 та представник відповідачки ОСОБА_5 просили відмовити у повному обсязі у задоволенні позовних вимог, оскільки позов поданий помилково до неналежних відповідачів, є надуманим, неправдивим, невмотивований та непідтверджений доказами; відмовити у стягненні з відповідачів судових витрат позивачів та скасувати арешт, накладений ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 29.07.2014 р.

Зазначають, що в проваджені суду (головуючий суддя Суворова О.В.) на протязі декілька років знаходилась аналогічна справа № 522/18517/13. Але, після того, як суд зобов`язав позивачів надати оригінал державного Акту на право власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_21 вимогу суду не виконав, а відразу подав заяву про залишення його позову без розгляду. В ході розгляду цієї справи оригінал Державного Акту на право власності на спірну земельну ділянку суду також не наданий. Зазначені обставини унеможливлюють задоволення позовних вимог. Водночас, позивачі в порушення вимог ЦПК України, не конкретизували кожну позовну вимогу до кожного з заявлених відповідачів, які конкретно дії кожного з відповідачів є протиправними відносно кого з позивачів та якими конкретно діями або бездіяльністю кожний з відповідачів перешкоджає позивачам здійснювати їх права та законні інтереси. Крім того, матеріали справи, в тому числі висновки судової експертизи, що була проведена на вимогу позивачів (т.4 а.с.44), довідка ОСОБА_1 , що він є членом СТ «Зірка» (т.4 а.с.184) містять посилання та докази, що спірний прохід належить територіальній громаді м.Одеси, а сусідні земельні ділянки належать Садовому товариству «Зірка». На протязі тривалого розгляду справи позивачі не скористалися своїм правом та не встановили коло відповідачів, не залучили до участі у справі державні органи до яких вони мають реальні претензії. Протягом 2012 року ОСОБА_1 проводив будівельні роботи на власній земельній ділянці без права на їх виконання, за що постановою ІДАБК № 2536 від 26.09.2012 року застосовані адміністративні штрафні санкції та йому було заборонено проводити будівельні роботи, що підтверджується постановою Приморського районного суду м.Одеси (суддя Кравчук Т.С.) від 23.04.2013 року у справі № 522/6174/13-а. (т.1 а.с.24). В матеріалах справи (т.1 а.с.26, 112-133, т.2 а.с.65) містяться фотоматеріали, на яких зображене місце спору, у тому числі, частина квартального проїзду, частина зруйнованої кам`яної огорожі позивачів, калітки відповідачів, два металевих люка та бетонний колодець водовідводу загального користування. З цих світлин читко вбачається, що кам`яна огорожа позивачів була зруйнована лише частково та залишається цілим у місці розташування, прохід до ділянок відповідачів залишився не зміним. Тобто, відповідачі не отримали жодної вигоди з руйнування цієї кам`яної огорожі позивачів, тому що їхні вузенькі входи до їхніх земельних ділянок внаслідок такого руйнування не збільшилися, а залишилися такі самі. Якщо припустити, що відповідачі руйнували кам`яну огорожу позивачів, то вони би зруйнували її саме до їхніх входів, щоби розширити вузьке місце проходу до ділянок відповідачів, але цього не відбулося. По-друге, на світлинах (т.1 а.с. 115-166) зображено, що на загальному проході нові металеві листи огорожі, що встановлені працівниками ОСОБА_1 та існують дотепер. Тобто, зазначені фотозображення свідчать, що позивач ОСОБА_1 встановив металеву огорожу між квартальним проходом та власною ділянкою. Звертають увагу, що біля існуючої металевої огорожі ділянки позивачів розташовані два металевих люка та високий бетонний колодець інженерної системи водопроводу та водовідводу загального користування усього кварталу, які повинні бути у вільному доступі. Тобто, технічно неможливо відновити огорожу позивачів таким чином, щоби дані люки і колодець загального користування опинилися всередині ділянки позивачів. Також, на ціх світлинах зображений припаркований в загальному проході автомобіль, який на тверженная позивачів належить ОСОБА_4 .. Жодного доказу на підтвердження того, що цей автомобіль належить будь-кому з відповідачів не надано. Матеріали справи (т.1 а.с.98) містять вимоги щодо забудови, які були встановлені державними органами та вимагають від забудовника ОСОБА_22 додержання існуючої червоної лінії та відступу від інших об`єктів. Кам`яна огорожа на ділянці ОСОБА_1 суттєво порушувала червону лінію та проходила таким чином, що був унеможливлений доступ до обслуговування загальних інженерних систем водопостачання та водовідводу, оскільки загальні комунікації водопостачання опинились на території земельної ділянки позивачів. Це вбачається зі світлин, що містяться у справі. Тобто, сторона відповідачів обґрунтовано припускає, що позивач ОСОБА_1 самостійно в процесі забудови на власній ділянці на виконання Вимог ДАБК самостійно частково зруйнував власну стару кам`яну огорожу в місті розташування люків та колодцю до загальної системи водопостачання та водовідводу, розрив котлован для проведення власної системи водопостачання. Пізніше, після заборони на проведення таких робіт з боку державних органів позивач ОСОБА_1 самостійно встановив металеву огорожу на власній ділянці. Протягом розгляду справи за клопотанням позивачів проведено судова будівельно-технічна експертиза (т.4 а.с.44), висновком якої встановлена наявність порушень у розмірах на бік зменшення земельної ділянки позивачів. Але, дане експертне дослідження та його висновки не містять жодного доказу, що такі порушення були здійснені саме відповідачами ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , або ОСОБА_3 , але містить числені посилання на юридичну особу СТ «Зірка», яка не залучена до участі у справі. Тобто, висновки експертизи також не є доказом на підвтердження правомірності позовних вимог до відповідачів.

Також відповідачі просять не приймати до уваги доводи позивачів, що доказом обґрунтованості позовних вимог є надана позивачами копія позовної заяви від 31.03.2015 року від імені відповідачів до позивача ОСОБА_1 , яка була подана до Приморського районного суду м.Одеси, в якій, ніби-то, позивачі стверджували, що вони «зарили котлован та поставили огорожу» (т.1 а.с.229). Стверджують, що дана заява не посвідчена та їм нічого не було відомо про факт подання позовної заяви та особисто з такими вимогами до суду не звертались. Як вбачається позов був поданий дійсно від імені ОСОБА_18 та ОСОБА_3 , але не підписаний ними, а тільки підписаний представником ОСОБА_23 .. При цьому, будь-які докази повноважень на ім`я ОСОБА_23 від Хромих або ОСОБА_3 , інші додатки відсутні. При цьому, із тексту позовної заяви не вбачається відносно якої огорожі та якого котловану йде мова, де вони були розташовані, тобто, назрозуміло, чи це був той самий предмет спору або різні. Оскільки сторони є сусідами протягом багатьох років, та перебуваєть у конфліктних відносинах протягом тривалого часу, за 8 років відбулося багато конфліктних суперечок між сторонами, багато проведено усіма сторонами, та іншими третіми особами будівельних та інших робіт в різних місцях на території кооперативу СТ «Зірка» та прилеглих квартальних проїздах, з різних боків . Тобто, позивачами не конкретизовано та не доказано, що в ціх двох справах є один той самий предмет спору, невідомо, яка доля тієї справи. Відповідно до вимог ЦПК України документи, що містяться в іншій справі та не досліджені в даній справі, не можуть бути самі по собі доказами позовних вимог.

Стверджують, що вони фактично не чинили та чинять перешкоди у користуванні земельною ділянкою позивачам, а також не спричинено жодної матеріальної або моральної шкоди позивачам. Матеріали справи не містять докази наявності, розміру та/або підстав причино наслідкових зв`язків, заподіяння матеріальної або моральної шкоди позивачів з протиправними діями будь-кого з відповідачів. Позивачі не надали суду належні та допустимі докази, що позивачі є власниками земельної ділянки. Будь-які докази наявності грошових витрат або матеріальної шкоди в сумах, що заявлені позивачами до стягнення з відповідачів коштів не містяться в матеріалах справи. Взагалі, позивачі не проводили будівельних або відновлювальних робіт, які би охоплювані предметом даної справи, тобто, вимоги позивачів щодо стягнення з відповідачив будь-яких грошових сум матеріальної шкоди безпідставні.

Представник третіх осіб просив слухати справу за їх відсутності.

Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідка ОСОБА_9 , дослідивши матеріали справи, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених ними доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (позивачі) та ОСОБА_6 , ОСОБА_7 яка діє також в інтересах неповнолітньої ОСОБА_11 (треті особи) є власниками по 1/5 частки земельної ділянки, площею 699 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 04 серпня 2010 року, яке видано державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори Шатіловою О.В., зареєстровано в реєстрі за № 1918 (т.1 а.с. 48).

Спадщина, на яку в указаних частках видане свідоцтво, складається з: земельної ділянки площею 699 кв.м., розташованої в АДРЕСА_2 , належної померлому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_6 , виданого Одеською міською радою, 13.09.2004 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 37, кадастровий номер № :50:004:0148 (т.1 а.с. 6, т.1 а.с. 48).

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч.1 ст.321, 328, ч.4 ст.373 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути і позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд, відповідно до її цільового призначення.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивачі зазначають, що вони є співвласниками земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 в порядку спадкування. Як зазначають позивачі, їх земельна ділянка, яка отримана у спадок межує із земельною ділянкою ОСОБА_5 та загальним проходом.

Земельна ділянка, площею 0,0266 га за АДРЕСА_6 3 АДРЕСА_7 : АДРЕСА_2 належить ОСОБА_5 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, який зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку за № 68 від 23 жовтня 2007 року (т.1 а.с. 65). Таким чином, їх земельна ділянка, як вказують позивачі межує з земельною ділянкою ОСОБА_24 та по лінії В-Б з загальним проходом ДСК «Зірка».

Учасники справи підтвердили, що земельні ділянки, якими учасник справи є користувачами забезпечений загальний прохід ДСК «Зірка».

Як зазначають позивачі, між ними та ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 узгоджено виділ в натурі земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , до якої можливий доступ через загальний прохід ДСК «ЗІРКА», що знаходиться по пров. Клубнічний у м. Одесі.

Згідно з п. 9 ч. 1, ч.2 ст. 21 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» огорожі, ворота, ґрати є різновидом малих архітектурних форм та є елементом благоустрою. Розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до цього Закону за рішенням власника об`єкта благоустрою з дотриманням вимог законодавства, державних стандартів, норм і правил.

Статтею 125 Земельного кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

За приписами ст. 126 Земельного кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Суду не надані докази державної реєстрації права власності на спадкове нерухоме майно, в порядку статті 1299 Цивільного кодексу України. Утім, координати, межі і конфігурація земельних ділянок, винесених в натурі між співласниками не надані.

В порядку ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

18.04.2012 року ОСОБА_19 повідомив інспекцію ДАБК в Одеській області про початок виконання будівельних робіт/про заміну даних у повідомлені про початок виконання будівельних робіт Будівництва індивідуального житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 код ДК 018-200 НОМЕР_7 ; ІІ категорія складності, будівельний паспорт виданий Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради від 06.03.2012 р. № 01-10/211/0, площа забудови 101,77 кв.м., загальна площа 237,63 кв.м. площа 0,0699 га та отримані вимоги до забудови земельної ділянки (т.1 а.с. 96-97, 98 -99).

ОСОБА_1 за вказаною адресою проведені земельні роботи для влаштування фундаментів, на момент перевірки відділом контрою за забудови міста управління архітектури та градобудівництва будівничі роботи не проводились (т.1 а.с.106-107).

Одеським міським управлінням земельних ресурсів листом від 09 грудня 2012 року, 21 листопада 2012 року повідомлено, що за наявною в управлінні інформацією рішенням Одеської міської ради від 09.12.1999 року № 610 ХХІІІ ОСОБА_1 , ОСОБА_19 , ОСОБА_25 були передані безкоштовно у приватну власність земельні ділянки, загальною площею 0,1398 га за адресою: АДРЕСА_2 , для індивідуального дачного будівництва, вилучивши із земель дачно-житлово-будівельного кооперативу «Зірка» (за згодою ДЖБК) (т.1 а.с.101, 102).

При проведені обстежень зазначеної земельної ділянки встановлено, що на ії частині, яка знаходиться впродовж загального проїзду вириті траншеї під фундамент. На місці ОСОБА_1 були надані копії будівельного паспорту, погодженого в управлінні архітектури та містобудування Одеської міської ради, повідомлення про початок виконання будівельних робіт, зареєстроване в інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю від 18.04.2012 року Державного акту на право власності на земельну ділянку від 13.09.2004 року.

Враховуючи те, що межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) відповідно до землевпорядної документації не визначені, власнику земельної ділянки запропоновано замовити винос ії меж в натурі в ліцензованій землевпорядній організації на підставі положень ст. 55 Закону України «Про землеустрій» від 22.05.2003 року № 858-ІУ. Станом на той час, ОСОБА_1 звернувся 27.09.2012 року до управління земельних ресурсів Одеської міської ради із заявою про зобов`язання припинення будівництва до вирішення спірних питань із суміжними землекористувачами (т.1 а.с. 103).

10 грудня 2013 року листом Департаменту комунальної власності Одеської міської ради повідомлено, про результати виносу меж земельної ділянки в натурі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 та належить ОСОБА_1 , відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку. За результатом розгляду надані копії наявних в Департаменті документів відносно проведення геодезичних робіт по виносу в натуру межі земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 та наданий технічний звіт на геодезичні роботи по виносу в натурі (т.1 а.с. 144, 147).

Постановою Приморского районного суду м.Одеси (суддя Кравчук Т.С.) від 23.04.2013 року у справі № 522/6174/13-а визнана противоправною рішення Інспекції державного архітектурно будівельного контролю Одеської області та скасування постанови Інспекції Державного будівельно-архітектурного контролю Одеської області по справі про адміністративне правопорушення № 2536 від 26 вересня 2012 року. Закрито провадження у адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності по ч. 5 ст.96 КУпАП (т.1 а.с.24).

На виконання ухвали суду від 20.10.2014 року про витребування доказів надані наступні відповіді:

-Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради листом від 05.05.2015 року повідомлено, що 13.12.2004 року управлінням архітектури та містобудування Одеської міської ради був наданий висновки № 82/04-П (2799/о), яким було погоджено проектну документацію будівництва дачного будинку по АДРЕСА_2 (замовники ОСОБА_25 , ОСОБА_19 , ОСОБА_1 ). План меж громадського проїзду та проїзду пожежного та аварійного транспорту, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 у даному висновку та на генеральному плані не відображені. Надана копія наявного в архіві управління документа з зазначеного питання. Висновок № 82/04-П робочий проект узгоджений для подальшого застосування, за умови наявності всіх необхідних узгоджень суміжних землекористувачів, ознайомлених з проектом. Будівельні роботи виконати з обов`язковим авторським та технічним наглядом за будівництвом. Вирішення на виробництво будівельних робіт оформити в інспекції ГАСК, після розгляду питання на МВК. Прийняти дольову участь у благоустрою території, яка прилягає з боку АДРЕСА_5 ( АДРЕСА_8 .2 а.с.1-4)

-Управління Держземагенства у м.Одесі Одеської області листом від 20.05.2015 року суду надана технічна документація із землеустрою щодо складання державного акту на земельну ділянку, що розташована а адресою: АДРЕСА_2 (т.2 а.с.5-37).

У відповідності до ч.ч.2, 3 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Як зазначають позивачі на протязі 2012 та 2013 років під час приїзду на свою земельну ділянку, було виявлено наступне:

- котлован, що було викрито на земельній ділянці для будівництва дачного будинку, що належить позивачам було засипано будівельним брудом;

- водяна туба обрізана, каналізаційні труби розбито, каналізаційний колодязь засипано брудом, електропостачання до ділянки зруйновано, а сама земельна ділянка залита бетоном;

- кам`яний паркан, що відмежував земельну ділянку позивачів та загальний проїзд, що розташований на земельній ділянці ДК «Зірка» зруйновано;

-замість кам`яного паркану збудовано паркан з металоконструкцій, більш того новозбудований паркан було перенесено з дійсної межі земельної ділянки на земельну ділянку, що належить позивачам, тим самим було зменшено земельну ділянку приблизно на 80 кв.м., а фактично захвачено відповідачами;

- у вищезазначеному паркані не було зроблено проходу, тобто відповідачі фактично створили перешкод у проході та проїзді до земельної ділянки, що знаходиться у власності позивачів.

Згідно висновку експерта № 2148 від 15.10.2015 року Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз надані наступні висновки.

В результаті проведеного обстеження, можливо здійснити висновок про те, що фактичні лінійні розміри меж земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 в межах АДРЕСА_9 - ОСОБА_17 , не відповідають лінійним розмірам, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 (державний акт серія ОД № 019765 від 13 вересня 2004 року).

Згідно проведеного дослідження встановлена невідповідність лінійних розмірів меж земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Як вбачається із отриманих даних, відбулось зменшення земельної ділянки позивачів, за рахунок збільшення площі загального проходу ДСК «Зірка», внаслідок зміщення меж Б-В між земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_2 та загальним проходом ДСК «Зірка» в бік земельної ділянки ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_11 . Площа накладення земельних ділянок складає 64,7 кв.м..

При цьому, суду не надані належні та допустимі докази щодо узгодження меж земельної ділянки між позивачами та ДСК «Зірка», що стосується загального проходу та земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_2 .

Також у висновку експерта по шостому та сьомому питанням зазначено, що в результаті проведеного дослідження на місці встановлено, що у ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_11 відсутня можливість проходу та заїзд з АДРЕСА_5 на земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно проведеного дослідження встановлено, що в паркані з метало профіля на металевих стовпах між суспільним проходом ДСК «Зірка» та земельною ділянкою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_11 не існує калитка та ворота для проходу та заїзду на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 . Захід та заїзд на земельну ділянку здійснюється через територію суміжної земельної ділянки. Також зазначено, що з АДРЕСА_5 знаходяться ворота для заїзду в суспільний прохід ДСК «Зірка». Наявна технічна можливість установки воріт по межі В- ОСОБА_26 земельної ділянки позивачів для прохід та проїзд з АДРЕСА_5 .

Звертаючись до суду з даним позовом, позивачі просять суд усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, площею 0,0699 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 та зобов`язання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 не чинити перешкоди в перенесенні огорожі по межі земельної ділянки згідно її розмірів, визначених в державному акті серії ОД № 019765 від 13 вересня 2004 року, суперечать дійсним обставинам справи.

Позивачі як на підставу заявлених вимог посилаються на те, що шляхом засипання котловану для будівництва основи дачного будинку, обрізанням водяної труби, каналізаційних труб, засипанням каналізаційного колодязю будівельним брудом, зруйнуванням електропостачання до ділянки позивачів, а сама земельна ділянка була залита бетоном. Окрім того позивачі вказують, що відповідачами було зруйновано кам`яний паркан що відмежував земельну ділянку позивачів та загальний проїзд, що розташовано на земельній ділянці ДК «Зірка» зруйновано а замість кам`яного паркану збудовано паркан з металоконструкцій, більш того новозбудований паркан було перенесено з дійсної межі земельної ділянки на земельну ділянку, що належить Позивачам, тим самим було зменшено земельну ділянку приблизно а сам прохід до земельної ділянки позивачів було перекрито.

Земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, із визначеними щодо неї правами (ст. 79 ЗК України).

Згідно ст. 79-1 ЗК України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Згідно ст. 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр», Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою позивачам може бути реалізована лише за умови встановлення судом обставин, які свідчать про порушення прав, недобросовісність у діях відповідачів, які свідчать про порушення права володіння земельною ділянкою.

Статтями 15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відповідно до роз`яснень п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Також п.33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7.02.2014 № 5 роз`яснено, що відповідно до положень статей 391, 296 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Суд не приймає до уваги доводи позивачів, що доказами заподіяння шкоди та чинення перешкод є відомості зазначені у позовній заяві, яка подана відповідачами до Приморського районного суду м. Одеси, справа №522/16869/13, оскільки зазначена копія позовної заяви не є належним та допустимим доказом.

При цьому саме по собі звернення особи до суду з позовом або до контролюючих органів з відповідними заявами не є доказом перешкоджання у користуванні земельною ділянкою та будівництві будинку.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В постанові Верховного Суду України від 21.05.2012 у справі № 6-20цс11 зазначено, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

У даній постанові Верховний Суд України висловив позицію, що порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Ефективний засіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права та реальну можливість захисту порушеного права. Згідно до ч.ч.1-2 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до положень, викладених у ст.ст.13, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Допитана в якості свідка ОСОБА_9 повідомила, що постійно мешкає в приватному будинку АДРЕСА_10 , який розташований поряд з проїздом та з огорожею, що є предметом спору. Ій відомо, що відповідачі не перешкоджають у користуванні земельною ділянкою позивачам та здійснені будівництва будинку. В НОМЕР_8 роках працівники ОСОБА_1 здійснювали будівельні роботи. Через деякий час припинене ведення будівельних робіт та дотеперішнього часу будівельні роботи позивач не здійснює. ОСОБА_1 самостійно зніс власну кам`яну огорожу, розрив котлован, встановив металевий забор. Ій відомо, що відповідачі огорожу ОСОБА_1 не розрушали, та іншу металеву огорожу не встановлювали.

Водночас, позивачами не доведено належними та допустимими доказами, що такі перешкоди в користуванні земельною ділянкою чинять саме відповідачі, що саме відповідачі встановили такий паркан, а отже можуть бути зобов`язані до знесення такого забору та у спосіб, вказаний позивачем.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що позивачі не надали суду належних та допустимих доказів факту протиправних дій із сторони відповідачів і не довели, що саме відповідачі збудувала паркан, який порушує права позивачів на користування земельною ділянкою, а також місце розташування металевого забору на місцевості, тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині вимог про усунення перешкод позивачам в користуванні земельною ділянкою, площею 0,0699 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 та зобов`язання відповідачів не чинити перешкоди в перенесенні огорожі по межі земельної ділянки згідно її розмірів, визначених в державному акті серії ОД № 019765 від 13 вересня 2004 року та висновку експерта Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз за № 2148 від 15.10.2015 року.

При цьому суд приймає до уваги, що позивачі просять не перешкоджати у користуванні земельною ділянкою, площею 0,0699 га, хоча згідно наданих суду доказів їм належить по 1/5 зазначеної ділянки та відсутні докази виділу цих ділянок з зазначенням конфігурації, місця розташування та з чим вони межують.

Обґрунтовуючи вимоги стягнення вартості ремонтнобудівельних робіт, згідно висновку експерта Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз за № 2148 від 15.10.2015 року, суму збитків від інфляції за період з 15.10.2015 року по 04.04.2016 року, вартості ремонтно будівельно монтажних робіт, утраченої вигоди, позивачі зазначили, що в результаті протиправної поведінки відповідачів отримали ці збитки.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 Цивільного кодексу України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Суб`єктом права вимоги (потерпілим) у зазначеному зобов`язанні може бути будь-яка особа, якій заподіяно шкоду. Носієм обов`язку відшкодувати шкоду, в свою чергу, можуть виступати: безпосередній заподіювач шкоди та інші особи (незавдавачі шкоди), на яких законом покладено обов`язок із відшкодування шкоди. Неодержаний дохід (упущена вигода) це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері цивільних правовідносин не допустив правопорушення.

Статтею 22 ЦК України визначено поняття збитків, яке поділяється на дві частини (види): реальні збитки й упущена вигода.

Реальні збитки - це втрати, яких особа зазнала в зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Упущена вигода - це доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене.

Отже, поняття «збитки» передбачає й упущену вигоду, під якою розуміються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено.

За змістом статті 1166 ЦК України для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

З урахуванням викладеного, відшкодування збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності і для застосування такої міри відповідальності необхідна наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності особи; шкідливого результату такої поведінки (збитків), наявності та розміру понесених збитків; причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного з елементів відповідальність у вигляду відшкодування збитків не наступає.

При цьому пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов`язків. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання. Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є підставою для його стягнення (постанови Верховного Суду України від 14.06.2017 р. у справі N 923/2075/15, від 09.12.2014 р. у справі N 5023/4983/12).

Крім того, збитки це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов`язане з утиском його інтересів як учасника певних суспільних відносин і яке виражається у понесених ним витратах, втраті або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати.

Позивачі повинен довести факт спричинення збитків, обґрунтувати їх розмір, довести безпосередній причинний зв`язок між правопорушенням та заподіянням збитків і розмір відшкодування. Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою та шкодою потерпілої сторони.

Суду не надано належних та допустимих доказів, що позивачам заподіяна шкода, яка спричинена саме протиправними діями відповідачів.

З урахуванням викладеного та досліджених фактичних обставин справи відсутні підстави для задоволення вимог про стягнення з відповідачів на користь позивачів суми вартості ремонтних робіт та матеріальних збитків.

Окрім цього, стверджуючи наявність упущеної вигоди, позивачі не довели фактичне вжиття ними певних заходів щодо одержання таких доходів. З урахуванням викладеного, суд відхиляє аргументи позивачів щодо заявлених вимог про стягнення солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суми вартості ремонтнобудівельних робіт у розмірі 156383, 00 гривень, суми збитків від інфляції за період з 15.10.2015 року по 04.04.2016 року у сумі 92909,07 гривень, вартості ремонтно будівельномонтажних робіт у розмірі 108806 гривень; матеріальних збитків у розмірі 3873,42 гривень та упущеної (утраченої) вигоди.

Підстави стягнення індексу інфляції встановлені ст. 625 ЦК України та визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином не підлягає застосуванню до спірних правовідносин підстави зазначені у ст. 625 ЦК України, так як нарахування індексу інфляції передбачає цивільну відповідальність за прострочення виконання грошового зобов`язання, а не за строки розгляду справи як зазначають позивачі.

Що стосуються вимог про стягнення моральної шкоди в розмірі 400000 гривень та 200000 гривень, то в силу ч.1 ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно зі ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діяти чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із подальшими змінами), заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.

З`ясувавши характер правовідносин сторін встановлено, що суду не надані належні та допустимі докази порушення прав позивачів протиправними діями відповідачів, тому відсутні правові підстави для задоволення вимог про стягнення з відповідачів моральної шкоди на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Таким чином, позивачі не надали до суду належних та допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які посилаються під час звернення до суду із позовом, тому у задоволені позовних вимог відмолено повністю.

При цьому, суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (п.32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; пункт 29).

Отже, відмовляючи у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повністю, відсутні підстави для стягнення судових витрат в сумі 3741,7 грн. При цьому, в порядку ч.9 ст.158 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає необхідним скасувати заходи забезпечення позову, які вжиті ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 29.07.2014 року.

Керуючись, ст.ст. 15,16, 20, 22, 23, 319, 321, 391, 625, 1166, 1167, 1173 Цивільного кодексу України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76, 78, 81, 89, 79, 263, 354 ЦПК України, ст. ст. 81, 106, 116, 125, 126, 152, 158 Земельного кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити повністю у задоволені позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_11 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_11 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_12 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_13 ), ОСОБА_5 ( АДРЕСА_12 ), треті особи ОСОБА_6 ( АДРЕСА_11 ), ОСОБА_7 ( АДРЕСА_11 ), ОСОБА_8 ( АДРЕСА_11 ), а саме:

- щодо усунення перешкод ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в користуванні земельною ділянкою площею 0,0699 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 та зобов`язання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 не чинити перешкоди в перенесенні огорожі по межі земельної ділянки згідно її розмірів, визначених в державному акті серії ОД № 019765 від 13 вересня 2004 року та висновку експерта Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз за № 2148 від 15.10.2015 року;

- стягнення солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суми вартості ремонтнобудівельних робіт у розмірі 156383, 00 гривень, згідно висновку експерта Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз за № 2148 від 15.10.2015 року;

- стягнення солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму збитків від інфляції за період з 15.10.2015 року по 04.04.2016 року у сумі 92909,07 гривень;

- стягнення солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму вартості ремонтно будівельномонтажних робіт у розмірі 108 806 гривень;

- стягнення солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальних збитків у розмірі 3873,42 гривень;

- стягнення солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 утраченої вигоди у розмірі 529 229 гривень;

- стягнення солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 утраченої вигоди у розмірі 529 229 гривень;

- стягнення солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 суми моральної шкоди у розмірі 400000 гривень;

- стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 суми моральної шкоди у розмірі 20000 гривень;

- зобов`язання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 перешкоди в будівництві капітального житлового будинку на земельній ділянці, що знаходиться у власності позивачів та розташована за адресом АДРЕСА_2 ;

- зобов`язання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перешкоди у проході та проїзді до земельній ділянці, що знаходиться у власності позивачів та розташована за адресою: АДРЕСА_2 ;

- зобов`язаня ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 перешкоди у користуванні загальним проходом ДСК «ЗІРКА», що знаходиться по АДРЕСА_3 . АДРЕСА_4 у м. Одесі по лінії Б-В згідно державного акту серії НОМЕР_9 для отримання можливості заїзду та проходу до своєї земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 ;

- стягнення солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судових витрат у сумі 3741,7 грн.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 29.07.2014 року.

Скасувати арешт, накладений на земельну ділянку площею 0,0266 га за АДРЕСА_14 АДРЕСА_2 та належить ОСОБА_5 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, який зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку за № 68 від 23 жовтня 2007 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 21 травня 2020 року.

Суддя Л. М. Чернявська

12.05.2020