ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 8/753/17/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" квітня 2020 р. Дарницький районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Коренюк А.М.

при секретарі Кедик А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення Дарницького районного с

уду м. Києва від 19 листопада 2019 року по справі за позовом ОСОБА_2 до нього - ОСОБА_1 про стягнення матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та відшкодування моральної шкоди, за нововиявленими обставинами,суд -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2020 року ОСОБА_1 на підставі п.1 ч.2, ч.1 ст. 423 ЦПК України звернувся до суду із заявою про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 листопада 2019 року по справі за позовом ОСОБА_2 до нього - ОСОБА_1 про стягнення матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та відшкодування моральної шкоди. Посилаючись на те, що рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 листопада 2019 року, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 18 лютого 2020 року, постановлено без надання судом оцінки більшості доказам у справі та без урахування низки істотних обставин, які мають значення для вирішення такої справи, а отже існують істотні обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається до суду із цією заявою, вказані обставини є суттєвими та істотними, а тому є підставою для перегляду такого рішення за нововиявленими обставинами.

Вважає, що за вчинення судом належних процесуальних дій згідно чинного законодавства, суд прийняв би інше рішення, проте суд таких дій не вчинив, тобто допустився порушень процесуальних норм під час розгляду справи.

Про наявність рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 листопада 2019 року дізнався лише із листа такого суду від 13 березня 2020 року, а тому вважає, що при зверненні до суду строк відповідно до ст. 424 ЦПК України ним дотриманий.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, якимзокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції.

Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Заява, відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 429 ЦПК України, про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами розглядається судом у судовому засіданні протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження за нововиявленими або виключними обставинами.

Справа розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом для провадження, у суді тієї інстанції, яка здійснює перегляд. У суді першої інстанції справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 та йогопредставник ОСОБА_3 , діючий на підставі ордеру адвоката від 29 квітня 2020 року, заяву підтримали з тих же підстав та просили її задовольнити й скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 листопада 2019 року за нововиявленими обставинами по вказаній справі з підстав, визначеній у ній відповідно до п.1 ч.2 ч.1 ст. 423 ЦПК України.

Позивач в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце його проведення - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, розміщеним оглошенням на офіційному сайті судової влади (суду).

Суд вважає, що неявка осіб, належним чином повідомлених про час та місце розгляду, не перешкоджає розгляду заяви .

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ ( Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86).

Вислухавши пояснення заявника та його представника, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали заяви у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду і вирішення заяви по суті, суд приходить до висновку про те, що заява підлягає відмові у задоволенні із наступних підстав.

Відповідно до п.1 ч.2 та ч.1 ст. 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Підставою, серед іншого, для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи (п.1 ч.2 ч.1 ст. 423 ЦПК України).

Окрім того, іншими підставами є: встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі.

Судом встановлено, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19 листопада 2019 року, яке набуло чинності відповідно до постанови Київського апеляційного суду від 18 лютого 2020 року, позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та відшкодування моральної шкоди, задовольнено частково й стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 292 334 грн. 57 коп. - матеріальних збитків та 25 000 грн. 00 коп. - моральної шкоди, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 1 000 грн. 00 коп. - понесених витрат на проведення оцінки пошкодженого майна, 978 грн. 00 коп. - витрат, понесених на евакуацію пошкодженого автомобіля, а всього - 319 312 (триста дев`ятнадцять тисяч триста дванадцять) грн. 57 (п`ятдесят сім) коп., у решті вимог відмовлено (а.с. 117 - 124 том 3).

Заявник вважає, що ним набуто доказу, який спростовує обґрунтування прийнятого судом рішенням щодо часткового задоволення позову, а саме - зібрана ним інформація та проведений аналіз процедури розгляду судом справи уцілому та постановлені по такій справі судового рішення, яке прийнято, на його думку, без надання таким судом оцінки більшості доказам у справі та без урахування низки істотних обставин, які мають значення для вирішення такої справи, тобто з порушення судом процесуальних норм, а отже існують істотні обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається до суду із цією заявою, вказані обставини є суттєвими та істотними, а тому є підставою для перегляду такого рішення за нововиявленими обставинами.

Вважає, що за вчинення судом належних процесуальних дій згідно чинного законодавства, суд прийняв би інше рішення, проте суд таких дій не вчинив, тобто допустився порушень процесуальних норм під час розгляду справи.

Суд, надавши правову оцінку обґрунтуванню заявлених вимог заяви, вважає наведену заявником підставу такою, що не є нововивленою в розумінні п. 1 ч.2, ч.1 ст. 423 ЦПК України, й заявник як відповідач, будучи стороною у справі був наділений процесуальними правами та обов`язками щодо надання суду доказів по справі, проте жодних дій та наміру про вчинення таких дії не вчинив.

Так, дана справа розглядалась судом у порядку загального позовного провадження.

Судом проведено підготовче судове засідання 05 червня 2019 року за участі сторін та їх представників (а.с.173 - 176, 179 том 1), а також судове засідання щодо розгляду справи по суті, й в межах яких відповідачем клопотання про витребування доказів, які він можливо не мав й на яких будував свою правову позицію щодо таких позовних вимог, до суду також не звертався, що підтверджується протоколом судового засідання.

Цивільний процесуальни кодекс України передбачає процедуру витребування та забезпечення доказів, які заявником як стороною по справі в межах наведеної підстави для перегляду рішення за нововиявленими обставинами, не використовувались.

Водночас, підстави, на які заявник посилається як нововиявлені, не є такими у розумінні положення п. 1 ч.2, ч.1 ст. 423 ЦПК України, адже непогодження стороною у справі із процедурою судового розгляду такої справи та незгода із судовим рішенням, не є підставою для перегляду рішення за нововиявленими обставинами.

Окрім того, таким підставам була надано оцінка в межах розгляду судом апеляційної істанції апеляційної скарги такого заявника - ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м.Києва від 19 листопада 2019 року, які судом апеляційної інстанції такі доводи були відхилені (а.с. 92 - 97 том 3).

Відтак, суд надавши, правову оцінку таким підставам - а саме щодо процесуальних порушень судом під час розгляду справи по суті, вважає, що така заява ОСОБА_1 спрямована на вимагу перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду тільки тому, що такий заявник має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення, що суперечить одному із фундаментальних аспектів верховенства права - принципу юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду, оскільки перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію (касацію), а сама можливість існування двох точок зору на один предмет, не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру, що узгоджується з рішення ЄСПЛ від 03.04.2008 року у справі «Ponomaryov v. Ukraine», п.40).

Й звернення до суду із такою заявою ОСОБА_1 суд оцінює як зловживання правом, адже учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч.1 ст. 44 ЦПК України).

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст. 81 ЦПК України).

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч.7 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частина 2 ст. 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав та інтересів.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу, якщо про це не звертаються сторони.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, водночас зловживання процесуальними правами не допускається (ч.1 ст. 44 ЦПК України).

Так, принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання абао оспорення (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частина 2 ст. 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав та інтересів.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду, порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Гарантоване статтею 55 Контитуції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджене порушення було обгрутованим.

Неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб`єктивних прав та обов`язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.

Отже, здійснюючи передбачене статтею 55 Контитуції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту, а суд, вирішуючи спір, зобов`язаний надати суб`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Так, якщо особа вважає, що її суб`єктивне право у певних правовідносинах не може бути реалізоване належним чином, або на неї протиправно поклали певний обов`язок, така особа має право звертатися за судовим захистом.

В разі відповідного звернення особи суд повинен розглянути питання про наявність порушеного суб`єктивного права заявника у конкретних правовідносинах і на підставі цього вирішити спір.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно, суд розглянув спір в межах наданих сторонами доказів, йзаявник, як особа, яка звертається із заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами та скасування рішення, не довела, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним.

Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип передбачає, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду тільки тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (рішення ЄСПЛ від 03.04.2008 року у справі «Ponomaryov v. Ukraine», п.40).

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць.

Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (рішення ЄСПЛ від 18.11.2004 року у справі «Pravednaya v. Russia», пп.27, 28).

Аналогічна позиція викладена в ухвалі Верховного Суду від 17 квітня 2018 року, постановленій за заявою про перегляд рішення суду у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доспупності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, у тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Оскільки в заяві не наведені встановлені законом обставини відповідно до п.1 ч.2, ч.1 ст. 423 ЦПК України, на підставі яких може бути переглянуто у зв`язку з нововиявленими обставинами рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 листопада 2019 року, то в задоволенні заяви необхідно відмовити та залишити вказане судове рішення в силі.

Відповідно до п.1 ч.3 ст. 429 ЦПК України за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі.

У разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали, постанови за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу (ч.4 ст. 429 ЦПК України).

На підставі вищевикладеного п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України, з урахуванням ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», керуючись п.1 ч.2, ч.1 ст. 423, ст. 429 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 листопада 2019 року по справі за позовом ОСОБА_2 до нього - ОСОБА_1 про стягнення матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та відшкодування моральної шкоди, за нововиявленими обставинами, - відмовити й залишити таке судове рішення в силі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду протягом п`ятнадцять днів з дня його (її) проголошення.

Відповідно до ст.355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Однак відповідно до пп. 15.5 п. 15 розділу «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система починає функціонувати через 90 днів з дня опублікування Державною судовою адміністрацією України у газеті «Голос України» та на веб-порталі судової влади оголошення про створення та забезпечення функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Згідно ч.1 ст.354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Отже, строки оскарження судових рішень в апеляційному порядку складають 30 календарних днів - для рішень і 15 календарних днів - для ухвал, однак апеляційна скарга подається за старими правилами - через суд першої інстанції.

СУДДЯ: