Справа № 125/2329/19
Провадження № 22-ц/801/1010/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Хитрук В. М.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2020 рокуСправа № 125/2329/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Шемети Т. М. (суддя - доповідач),

суддів Берегового О. Ю., Якименко М. М.,

секретар судового засідання Куленко О. В.

учасники справи:

позивач (особа яка подала апеляційну скаргу) ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Барського районного суду Вінницької області від 26 лютого 2020 року, ухвалене у складі судді Хитрука В. М. в м. Бар, повне судове рішення складено 02 березня 2020 року,-

в с т а н о в и в:

24 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання та стягнення додаткових витрат, у якому ставив вимогу стягнути з відповідача на його користь аліменти у розмірі 1/4 частки всіх видів доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до закінчення навчання 27 червня 2022 року, а також 2 500 грн компенсації за оплату навчання та судові витрати за надання правничої допомоги у розмірі 450 грн.

Обґрунтовуючи позов, зазначив що він досяг повноліття, навчається у Вінницькому національному аграрному університеті, потребує матеріальної допомоги, оскільки не працює, перебуває на обліку в центрі зайнятості як безробітний. Відповідач є його батьком, який взмозі надавати матеріальну допомогу на його утримання.

Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 26 лютого 2020 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що по справі не здобуто доказів потреби позивача в утриманні від батька та можливості відповідача надавати таке утримання. Стосовно стягнення додаткових витрат у вигляді компенсації вартості оплати за навчання суд зазначив, що законом не передбачено стягнення таких витрат.

Не погодившись із цим рішенням, 17 березня 2020 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким задовольнити його позовні вимоги частково: стягнути з ОСОБА_2 аліменти у розмірі 1/6 частини з усіх видів доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до закінчення навчання 27 червня 2022 року, стягнути 2 500 грн одноразово, як компенсацію за оплату навчання та судові витрати за надання правничої допомоги у розмірі 450 грн.

Доводи апеляційної скарги аналогічні викладеним у позовній заяві та зводяться до того що до досягнення ним повноліття батько мав можливість та сплачував аліменти, тепер коли позивач досяг повноліття, стягнення аліментів припинено. Мати, яка також окрім нього ще має неповнолітню дитину, оплачує його навчання та несе витрати по оплаті його проживання у гуртожитку в період здачі сесії, а батько маючи можливість не надає допомоги на його утримання.

ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на те, що він не має змоги сплачувати аліменти на повнолітнього сина у заявленому ним розмірі. Вказує що суд вірно взяв до уваги наявність в нього малолітньої дитини, яка важко хворіє, ні він ні його дружина не працюють він має борг по газопостачанню, а син вже дорослий, здобув професію Барському коледжі транспорту та будівництва, навчається заочно, а тому не позбавлений можливості знайти роботу та працювати.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав.

ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи без його участі.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до наступних висновків.

Між позивачем та відповідачем виник спір з приводу стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання та стягнення компенсації 50 % витрат, сплачених за навчання.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

За правилами частини першої статті 199 Сімейного кодексу України (далі - СК України), якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Отже обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Відповідно до 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

По справі встановлено наступні обставини, що не оспорюються:

ОСОБА_2 є батьком повнолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (копія на а.с. 5).

ОСОБА_1 навчається у Вінницькому національному аграрному університеті на 3 курсі інженерно-технологічного факультету заочної контрактної форми навчання, термін навчання з 01 вересня 2019 року по 27 червня 2022 року, що підтверджується довідкою № 168 виданою 17 жовтня 2019 року Вінницьким національним аграрним університетом, без отримання стипендії, вартість навчання його складає 4500 грн на рік, плату здійснює ОСОБА_1 , що підтверджується копіями квитанцій АТ КБ «ПриватБанк» № 0.0..1 від 05.08.2019 та № 0.0..1 від 17.10.2019 (а.с. 8, 9).

Згідно довідки № 1049 виданої 18 жовтня 2019 року Барською районною філією Вінницького обласного Державного центру зайнятості соціальної політики України, з 05 липня 2019 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в Барському РЦЗ як безробітній ( а.с. 7).

На утриманні відповідача окрім повнолітнього сина ОСОБА_3 перебуває ще малолітня дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 (а.с. 23) та довідкою про склад сім`ї № 76 виданою Гаївською сільською радою Барського району Вінницької області 11 лютого 2020 року (а.с. 22).

Дитина ОСОБА_4 є дитиною-інвалідом (а.с.45) та потребує постійного лікування (а.с.32-37).

Відповідно до Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, відомості за форми ОК-5 виданої 11 лютого 2020 року Пенсійним фондом України у ОСОБА_2 відсутні доходи з липня 2019 року (а.с. 24 - 25).

Згідно з відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків № 86 від 13 лютого 2020 року у відповідача відсутні доходи з третього кварталу 2019 року (а.с. 26).

Відповідно до попередження Жмеринського управління газового господарства (а.с. 38), датованого 11.02.2020 року, ОСОБА_2 має заборгованість по сплаті за використання природнього газу станом на 11 лютого 2020 року на показник лічильника 10 970 м3 яка становить 6 447 грн. 92 коп.

Апеляційний суд не може погодитися з висновком місцевого суду про те, що матеріали справи не містять жодних доказів які б свідчили, як про можливість відповідача сплачувати аліменти на утримання свого повнолітнього сина, так і про потреби останнього в матеріальній допомозі від свого батька у зв`язку із навчанням, з огляду на таке:

Пленум Верховного Суду України надав роз`яснення щодо підстав виникнення обов`язку батьків по утриманню своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання.

Так, пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 січня 2019 року у справі № 225/1447/16-ц, від 17 квітня 2019 року у справі № 644/3610/16-ц, в яких предметом розгляду були подібні правовідносини.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 зазначив, що потребує матеріальної допомоги батька, посилаючись, зокрема, на витрати, пов`язані з навчанням, проживанням під час здачі заліків на сесії, оскільки стипендії він не отримує, ніде не працює, перебував на обліку як безробітний.

Ці доводи позовної заяви є підставними та обґрунтованими, доведені відповідними письмовими доказами. Наявність здобутої позивачем професії та заочна форма навчання, можливість працювати за відсутності реальної роботи не можуть спростовувати необхідність мати утримання від батьків. Тому висновок суду першої інстанції про недоведеність необхідності утримання є невірним.

Невірним є також висновок суду про неможливість відповідача надавати утримання повнолітньому сину, який продовжує навчання. Дійсно у відповідача на утриманні є дитина-інвалід і він з третього кварталу 2019 року не працює. Проте до цього часу відповідач працював, він є молодою працездатною людиною, а тому як батько має обов`язок по утриманню не тільки стосовно малолітньої дитини, але й обов`язок утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчання. Наявність боргів за газопостачання також не може жодним чином свідчити про неможливість відповідача надавати утримання позивачу.

З огляду на зазначене, доводи апеляційної скарги в цій частині є підставними, а рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з постановленням нового (п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України): враховуючи матеріальний стан відповідача, перебування на його утриманні малолітньої доньки, позицію позивача, апеляційний суд дійшов висновку про те, що позов в частині визначення розміру аліментів підлягає до частково задоволення і аліменти на утримання сина, який продовжує навчання з відповідача слід стягнути у розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму, починаючи з 24 жовтня 2019 року, до припинення ОСОБА_1 навчання (27 червня 2022 року) але не довше, ніж до досягнення ним двадцяти трьох років.

Стосовно доводів апеляційної скарги в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення 2 500 грн. компенсації оплати вартості навчання слід зазначити наступне.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення додаткових витрат на оплату навчання ОСОБА_1 у Вінницькому національному аграрному університеті, суд першої інстанції виходив з того, що на відповідача не може бути покладено обов`язок по їх оплаті, оскільки норми глави 16 СК України не передбачають обов`язку батька брати участь у додаткових витратах на повнолітнього сина, що навчається.

Такий висновок суду першої інстанції є вірним, при цьому місцевий суд правильно застосував норми права, висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі № 6-1296цс15, відповідно до яких, на відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, правовідносини обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу.

Отже судом першої інстанції вірно відмовлено в задоволенні позову в цій частині, а доводи апеляційного скарги не спростовують вірного висновку суду першої інстанції, тому в цій частині оскаржуване судове рішення слід залишити без змін.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат (ст. 382 ЦПК України), виходячи з положень статті 141 ЦПК України, враховуючи, що позивач у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, а позов підлягає до часткового задоволення, з відповідача слід стягнути на користь держави 1 921 грн судового збору (з яких: 768, 40 грн підлягало сплаті при поданні позовної заяви + 1 152 грн 60 коп. підлягало сплаті за подання апеляційної скарги). Також з урахуванням того, що позов підлягає до частково задоволення, з відповідача слід стягнути на користь позивача 250 гривень понесених ним та документально підтверджених витрат на правничу допомогу (а.с. 10).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах. За правилом пункту 1 частини другої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи, що положення статті 19 ЦПК України в структурі законодавчого акту розташовані серед Загальних положень цього Кодексу, суд вправі відносити справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду. При цьому, за змістом правилами пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України справи, зазначені в цьому положенні, є малозначними в силу властивостей, притаманних такій справі, виходячи з ціни пред`явленого позову та його предмета, без необхідності ухвалення окремого судового рішення щодо віднесення зазначеної справи до відповідної категорії.

З огляду на те, що апеляційна скарга подана на рішення суду у справі, ціна позову у якій, з огляду на розмір аліментів) становить менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то відповідно до положень п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому не підлягає касаційному оскарженню (п. 2 ч. 3 с. 389 ЦПК України).

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Барського районного суду Вінницької області від 26 лютого 2020 року в частині відмови в задоволенні позову про стягнення аліментів скасувати та в цій частині постановити нове:

Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ), на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) аліменти в розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму, починаючи з 24 жовтня 2019 року, до припинення ОСОБА_1 навчання ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) але не довше, ніж до досягнення ним двадцяти трьох років.

Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) 225 (двісті двадцять п`ять) гривень витрат понесених на оплату правової допомоги.

В іншій частині рішення Барського районного суду Вінницької області від 26 лютого 2020 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) на користь держави 1 921 (одну тисячу дев`ятсот двадцять одну) гривню судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуюча Т. М. Шемета

Судді: О. Ю. Береговий М. М. Якименко

Повне судове рішення складено 15 травня 2020 року.