Дата документу 15.05.2020
Справа № 320/9482/18
Провадження № 2п/937/34/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2020 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді: Іваненко О.В.,

за участю секретаря: Прозорової Т.О.,

за участю представника відповідача - адвоката Скворцової О.В.,

за участю представника позивача - адвоката Самойленко П.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву відповідача ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Скворцова Олена Володимирівна про перегляд заочного рішення у справі №320/9482/18 за позовом ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування збитків в порядку регресу,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області перебувала цивільна справа №320/9482/18 за позовом ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування збитків в порядку регресу.

До Мелітопольського міськрайонного суду звернувся відповідач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Скворцова О.В. з заявою про перегляд заочного рішення Мелітопольського міськрайонного суду №320/9482/18 від 02.12.2019 року. Заява вмотивована тим, що представник заявника, (відповідача) отримала рішення суду по вказаній справі 14 квітня 2020 року, оскільки про його наявність заявник дізнався з бухгалтерії свого місця працевлаштування. Оскільки відповідач як особа, яка бере участь у справі, але не був присутнім у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, категорично не згодний з зазначеним рішенням суду, має право подати заяву про перегляд заочного рішення протягом двадцяти днів з дня отримання рішення, та не погоджуючись з вказаним рішенням суду, вирішив скористатись своїм правом на оскарження. З матеріалів справи видно що відповідачем судові повістки по вказаній справі не отримувались, оскільки відповідач з 2012 року не проживав за адресою місця реєстрації: АДРЕСА_1 , а проживав за адресою АДРЕСА_2 , з 2017 року відповідач знятий з реєстрації за вказаною адресою: АДРЕСА_1 , судові конверти повертались до суду відповідно відповідач не був обізнаний про наявність у проваджені Мелітопольського міськрайонного суду цивільної справи за вказаним позовом та не міг своєчасно заперечувати проти позовних вимог. Як вбачається з рішення суду, рішення не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки ґрунтується на недостовірних доказах (позивача) що призвело до неправильного застосування норм матеріального права, що дає підстави для його скасування за цією заявою та перегляду. У справі не залучені до участі у якості третіх осіб: АТ «Ощадбанк» та ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія». По суті позовних вимог слід зазначити що відповідачем позов не визнається повному обсязі. Так майнові інтереси АТ «Ощадбанк», що пов`язані з матеріальними збитками, завданими внаслідок неповернення або неповного поверненням Позичальниками кредитів та/або несплатою або частковою несплатою процентів по кредитах на умовах, встановлених Договорами, були застраховані у ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» згідно Договору добровільного страхування кредитів №055/22 від 01.08.2014 року. У зв`язку з вищезазначеним, АТ «Ощадбанк» звернулося до ПрАТ «УПСК» із заявою про виплату страхового відшкодування. ПрАТ «УПСК» виконуючи свої зобов`язання по договору «05/22 від 01.08.2014 року визнав факт неповного погашення Позичальником грошового зобов`язання згідно умов Договору перед АТ «Ощадбанк» страховим випадком та провів виплату страхового відшкодування в розмірі 13885грн. Враховуючи викладене, правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем у зв`язку з виплатою першим на користь потерпілої страхового відшкодування, є засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілої у деліктному зобов`язанні. Вимога позивача до завдавача шкоди не є регресною та заснована на інших приписах законодавства. Таким чином, з урахуванням заявлених позовних вимог відповідач вважає що обраний спосіб захисту своїх прав позивачем, а саме відшкодування збитків в порядку регресу не є вірним, оскільки до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією, а тому заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню. Крім того сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст.267 ЦК). При новому розгляді справи перевірці підлягає розмір заборгованості перед АТ «Ощадбанк» а також сума страхового відшкодування ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» якій перейшло право вимоги страхового відшкодування в порядку суброгації, оскільки у спірному зобов`язанні відбулася заміна кредитора страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат, право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. Перевірці підлягає факт сплати страхового відшкодування, підлягає встановленню день сплати страхового відшкодування, оскільки саме с цього часу виникає право в позивача зворотної вимоги. Якщо позивач пропустив строк позовної давності то відповідно підлягають застосуванню наслідки спливу позовної давності. До того ж Факт оплати страхового випадку позивачем не підтверджується жодними допустимими та належними доказами. Неякісна копія квитанції (сторінка 33) про оплату страхового відшкодування за невиконання обов язків третіх осіб (серед них немає ОСОБА_1 ) не свідчить про наявність підстав для задоволення позову.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 , адвокат Скворцова О.В. на задоволення заяви наполягала та просила скасувати заочне рішення, оскільки ОСОБА_1 не знав про розгляд справи у суді, а тому не був присутнім у судових засідання. Крім того він не визнає суму заборгованості, яку зазначив позивач у позові. Просила заяви про зупинення стягнення та про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню залишити без розгляду.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 , адвокат Самойленко П.М., проти задоволення заяви про перегляд заочного рішення заперечував в повному обсязі, оскільки вона не обґрунтована та не підтверджена належними доказами. Згідно наданого відзиву на заяву, в поданій заяві представника Відповідача, як підстави для скасування вищевказаного заочного рішення по справі посилається на те, що, Відповідач не був повідомлений належним чином про розгляд даної цивільної справи. Крім того, на думку представника Відповідача, рішення суду не відповідає обставинам справи, оскільки грунтується на недостовірних доказах Позивача. В свою чергу, представник Позивача заперечує проти задоволення заяви про скасування заочного рішення, вважаючи, що Відповідачем порушено строк звернення до суду із відповідною заявою, а доводи, на які він посилається, не є обґрунтованими. Відтак, Відповідачем не надано належним та допустимих доказів на підтвердження того, що він не був обізнаний про розгляд даної цивільної справи й про наявність судового рішення довідався лише в 14 квітня 2020року. Крім того, як вбачається з доданої Позивачем до позовної заяви копії паспорта Відповідача, на час звернення з даним позовом до суду останнім відомим зареєстрованим місцем проживання Відповідача була адреса: АДРЕСА_1 . В свою чергу, судом з метою встановлення актуальних даних про зареєстроване місце проживання Відповідача та належного повідомлення останнього про розгляд справи було направленого запит до відповідного відділу адресно-довідкового бюро. Однак, судом було отримано відповідь, що Відповідач зареєстрованим у м. Мелітополі не значиться. З урахуванням вищевказаного, суд повідомляв Відповідача про час та місце розгляду справи шляхом направлення рекомендованих поштових повідомлень та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Водночас, поштові конверти поверталися на адресу суду з відміткою «по закінченню терміну зберігання», з огляду на відсутність Відповідача за вказаною адресою. Таким чином, в даному випадку в матеріалах справи наявні відомості про те, що суд протягом тривалого часу: з моменту відкриття провадження ухвалою від 25.01.2019 року і до моменту винесення рішення - 02.12.2019 року, здійснював всі можливі та передбачені цивільним процесом дії щодо належного повідомлення Відповідача про розгляд справи, які не дали результату. З огляду на вищезазначені обставини, представник Позивача вважає, що суд мав правові підставі для винесення заочне рішення по справі. Безпідставними є також доводи представника Відповідача про пропуск Позивачем строку позовної давності. Вказаний висновок грунтується на помилковому, на думку Позивача, твердженні, що спірні правовідносини між сторонами є суброгацією. У чинному законодавстві термін "суброгація" у страхуванні застосовується лише в Кодексі торговельного мореплавства (ст. 269), де також обумовлюється перехід прав до страховика за договором морського страхування на застраховане майно. На відміну від суброгації, при якій правовідносини зберігаються в трохи зміненому виді, регрес являє собою інші, нові правовідносини. За загальним правилом, на боржника за зворотною вимогою покладається обов`язок відшкодувати кредитору сплачений ним третій особі платіж у повному обсязі. Регресна вимога носить похідний характер. Вона виникає тільки на основі виконання якогось іншого зобов`язання, що стосовно регресного може бути названо основним. Регресне зобов`язання завжди є похідним від основного, оскільки коли припиняє дію основне, то виникає регресне зобов`язання. Похідний характер регресної вимоги, однак, не означає тотожності її характеру з тією вимогою, що обумовило її виникнення. За своїм характером ці вимоги можуть бути різними (хоча нерідко й збігаються), і в цьому сенсі, звичайно, можна говорити про відносну самостійність регресних зобов`язань. Змістом регресної вимоги завжди є стягнення назад сплаченого, тим часом як основна вимога має своїм змістом у більшості випадків (якщо говорити не про деліктні зобов`язання) щось інше, а саме: сплату боргу, стягнення санкцій тощо. Це, однак, не означає, що регресна вимога за своїм змістом є якісно новою і не укладається в рамки відомих категорій зобов`язань. Якщо ж розглядати регрес як правовідносини, то за своїм змістом він є зобов`язанням по відшкодуванню шкоди, понесеної однією особою з вини або за рахунок іншої, а тому може бути визначений як зобов`язання з відшкодування шкоди, що виникає в результаті перекладання сплаченого однією особою іншій на третю особу, на виконання обов`язку або з вини якої пішов платіж. На підставі вищесказаного можна зробити висновок, що регресне зобов`язання це зворотна вимога про повернення грошей або майна, виконане однією особою за іншу або з вини останньої третій особі. Регресне зобов`язання характеризується такими ознаками. По-перше, воно є похідним від іншого (основного) зобов`язання; по-друге, один або всі його учасники також суб`єкти основного зобов`язання; по-третє, виконання одним учасником зобов`язання або навіть саме його виникнення зумовлюється діями або бездіяльністю осіб, з якими в майбутньому і встановлюються регресні зобов`язання. Предметом даного позову є стягнення з Відповідача завданих збитків в порядку регресу, що були сплачені Первісним кредитором (ПрАТ «УПСК») на користь АТ «Ощадбанк» як відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок невиконання (часткового невиконання) Відповідачем своїх зобов`язань з повернення суми кредиту та або сплати процентів за користування кредитом в строки та на умовах, що передбачені Договором про відкриття та обслуговування рахунку і випуску платіжної картки №856584 від 04.07.2015 року та Додатковим договором до нього. Відтак, Позивач вважає, що правовідносини між сторонами є саме регресннм зобов`язанням, оскільки носять похідний характер, з огляду на те, що вони виникли на основі виконання Первісним кредитором (ПрАТ «УПСК») своїх зобов`язань перед АТ «Ощадбанк» за Договором добровільного страхування кредитів №055/22 від 01.08.2014 року. Таким чином, виконавши свої зобов`язання за Договором добровільного страхування кредитів, Первісний кредитор (ПрАТ «УПСК») набув право зворотної вимоги (регресу) до Відповідача про повернення сплачених коштів. Також слід наголосити, що таке право виникло у Первісного кредитора саме з моменту виплати відшкодування, тобто з 20 листопада 2015 року, оскільки до моменту виплати відшкодування у Первісного кредитора взагалі була відсутня можливі скористатися своїм правом на пред`явлення регресного позову. Як зазначалося вище, в даному випадку основним зобов`язанням є виплата Первісним кредитором (ПрАТ «УПСК») страхового відшкодування в повному обсязі, що підтверджується випискою по рахунку ПрАТ «УПСК» від 20.11.2015року (Додаток до позовної заяви №13). Згідно відмітки банку на вказаній виписці вбачається, що оплату проведено 20 листопада 2015 року. А, тому апелянт вважає, що строк позовної давності слід відраховувати від 21.11.2015поку. Водночас, як вбачається з матеріалів справи, Позивач звернувся з даним позовом суду 09.11.2018року, що також підтверджується фіскальним чеком про направлення позовн заяви (копія додається). Тобто за таких обставин, строк позовної давності по даній справі не можна вважати пропущеним. Також такими, що не мають відношення до справи, є посилання представника Відповідача про нечіткість копії виписки по рахунку ПрАТ «УПСК» (Первісного кредитора). Так, судом при ухваленні заочного рішення було досліджено надані Позивачем докази на підставі їх сукупності встановлено, що факт виплати страхового відшкодування в розмірі 13885,09грн. підтверджується, зокрема, страховим актом №055/21/016/15 від 11.11.2015року та випискою по рахунку ПрАТ «УПСК» за 20.11.2015 року. Таким чином, представник Позивача вважає, що позиція представника Відповідача, яка вказана у заяві про перегляд заочного рішення суду, не є містить посилань на нові недосліджені судом докази, що мають суттєве значення для правильного вирішення справи, а є фактичною незгодою Відповідача з висновками та оцінками суду, викладеними в рішенні, що в своє чергу не передбачено ЦПК України як підстава для скасування заочного рішення.

Згідно ст. 287 ЦПК України, заява про перегляд заочного рішення розглядається в судовому засіданні. Неявка осіб, належним чином повідомлених про дату, час і місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Вивчивши матеріали цивільної справи, заяву відповідача про перегляд заочного рішення, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.284 ЦПК України, заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Згідно п.3, 4 ч.2, 6, 7 ст.285 ЦПК України , у заяві про перегляд заочного рішення повинно бути зазначено: 3) обставини, що свідчать про поважність причин неявки в судове засідання та (або) неповідомлення їх суду, а також причин неподання відзиву, і докази про це; 4) посилання на докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача. До заяви про перегляд заочного рішення додається документ про сплату судового збору. До заяви про перегляд заочного рішення додаються докази, на які посилається заявник.

Згідно ч. 1 ст. 288 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч.3 ст. 287 ЦПК України, у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою; 1) залишити заяву без задоволення; 2) скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

02.12.2019 року заочним рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області позов ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування збитків в порядку регресу задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (і.н. НОМЕР_1 ) який мешкає: АДРЕСА_1 , на користь ФОП ОСОБА_2 (і.н. НОМЕР_2 ), який мешкає: АДРЕСА_3 (р/р НОМЕР_3 в ПАТ «КБ «ПриватБанк», МФО 320649) завданні збитки в порядку регресу у розмірі13885(тринадцять тисяч вісімсот вісімдесят п`ять) грн. 09коп., та сплачений судовий збір у розмірі 2625,80грн.

Суд дослідивши подану заяву про перегляд заочного рішення у справі, інші матеріали цивільної справи, не приймає до уваги доводи заявника про те, що він не був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, оскільки в матеріалах справи знаходяться конверти з відміткою листоноші «по закінченню терміну зберігання» так як адресата не було дома та він не отримує поштове повідомлення за останнім відомим місцем проживання та виклики через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України в порядку ст.128 ЦПК України, оскільки згідно відповідей Відділу реєстрації Виконавчого комітету Мелітопольської міської ради та Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Запорізькій області відповідач зареєстрованим у м. Мелітополі або Запорізькій області не значиться. Таким чином, в даному випадку в матеріалах справи наявні відомості про те, що суд протягом тривалого часу: з моменту відкриття провадження ухвалою від 25.01.2019 року і до моменту винесення рішення - 02.12.2019 року, здійснював всі можливі та передбачені цивільним процесом дії щодо належного повідомлення Відповідача про розгляд справи, які не дали результату. Крім того усі призначені дати розгляду справи відображено на офіційному сайті Мелітопольського міськрайонного суду та знаходяться у вільному доступі. Також представник відповідача зазначив, що вони довідалися про наявність судового рішення лише в квітні 2020 року з бухгалтерії свого місця працевлаштування, та отримали рішення суду 14 квітня 2020 року. Дані твердження представника позивача є необґрунтованими, оскільки згідно наданого представником відповідача звіту про здійснення відрахування та виплат від 06.05.2020 року виданого СП «Мелітопольське локомотивне депо», з відповідача ОСОБА_1 на підставі вищевказаного рішення суду з березня місця здійснювалися відрахування з заробітної плати, а тому відповідачем жодних доказів на підтвердження зазначених обставин не надано. Відтак, Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він не був обізнаний про розгляд даної цивільної справи й про наявність судового рішення довідався лише в 14 квітня 2020 року. Також суд не приймає до уваги твердження відповідача про те, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, допущено недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки суду не відповідають обставинам справи, а окремим обставинам суд дав неправильну юридичну оцінку, іншим не дав жодної оцінки, що призвело до неправильного вирішення справи, оскільки усі докази долучені сторонами досліджені судом, їм надана відповідна правова оцінка і про це зазначено у рішенні суду. Підстави перегляду заочного рішення, які представник відповідача зазначив у заяві, були описані у судовому рішенні та їм надана правова оцінка, а тому доводи заявника не підтверджені належними доказами. Таким чином заява задоволенню не підлягає, а заочне рішення №320/9482/18 від 02.12.2019 року необхідно залишити без змін.

При цьому суд роз`яснює, що згідно ч.4 ст. 287 ЦПК України, у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

02 квітня 2020 року набрав чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року №540-IХ (далі Закон №540-IХ).

За змістом підпункту 3 пункту 12 розділу XII «Прикінцевих положень» вказаного Закону №540-IХ, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 81, 260-263, 284-289, 353 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Скворцова Олена Володимирівна про перегляд заочного рішення у справі №320/9482/18 за позовом ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування збитків в порядку регресу залишити без задоволення.

Заочне рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області №320/9482/18 від 02.12.2019 року за позовом ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування збитків в порядку регрессу залишити без змін.

Згідно ч.2 ст. 288 ЦПК України, позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Під час дії карантину встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) процесуальні строки щодо апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Ухвала оскарженню не підлягає

Суддя Мелітопольського

міськрайонного суду О. В. Іваненко