Дата документу 27.04.2020
Справа № 334/6980/19
Провадження № 2/334/1322/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2020 року Ленінський районний суд міста Запоріжжя в складі:

головуючого судді Козлової Н.Ю.,

при секретарі Манюхіні О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и в :

Позивач в особі Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» звернувся до суду з позовом про відшкодування ОСОБА_1 шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, де зазначив, що 28 березня 2017 року ПАТ „ПРОСТО-страхування" та ОСОБА_1 уклали договір, поліс № АК/2333166 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно якого було застраховано відповідальність власника транспортного засобу „ВАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Зазначеним договором було встановлено франшизу в розмірі 1000грн.

23 січня 2018 року на вул. Істоміна в м. Запоріжжя відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля „Mercedes, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля „ВАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 .

Постановою Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 26.02.2018р. встановлено порушення ОСОБА_1 правил дорожнього руху, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди.

18 червня 2018 року співробітниками АТ «ПРОСТО-страхування» було складено Страховий акт, відповідно до якого розмір страхового відшкодування становить 2545,11 грн., який сплачено ОСОБА_2 , відповідно до платіжного доручення № 10791 від 18 червня 2018 року.

Згідно постанови Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23 січня 2018 року ОСОБА_1 , під час скоєння ДТП, знаходився за кермом забезпеченого транспортного засобу в стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до ст. 38.1.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» : страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Позивач просить стягнути з відповідача витрати, пов`язані зі сплатою страхового випадку в розмірі 2545,11грн., а також судові витрати у зв`язку зі зверненням із позовом до суду.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримує.

Відповідач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, проти позову заперечує у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши надані сторонами письмові докази по справі та усі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, врахувавши предмет та підставу позову, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав:

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд, відповідно до ст. ст. 81, 13, ч.5 ст.263 ЦПК України розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Положення ст.4 ЦПК України, ст. 15 ЦК Україні, а також положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантують кожній особі право на захист її порушених, оспорюваних чи невизнаних прав а також охоронюваних законом інтересів судом.

Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов`язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині надання доказів на підтвердження позовних вимог.

Згідно зі ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За вимогами ст.ст.263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Як було встановлено в ході судового розгляду, що 28 березня 2017 року між ПАТ «ПРОСТО-страхування» та ОСОБА_1 було укладено договір - поліс № АК/2333166 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а саме ВАЗ 21061, держ.№ НОМЕР_1 , з встановленим лімітом страхової суми за шкоду, заподіяну майну - 100000грн., франшиза 1000грн. (а.с.4)

Постановою Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 26 лютого 2018 року, справа № 33/507/18, яка набрала законної сили 10 березня 2018 року, вбачається, що 23 січня 2018 року навпроти будинку АДРЕСА_1 по вул.Істоміна в м.запоріжжі, дорожньо-транспортна пригода, за участю автомобілів „Mercedes, держ.№ НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 та „ВАЗ, держ.№ НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , сталась з вини останнього. ОСОБА_1 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності по ст.ст.124, 122-4 КУпАП.(а.с.9-10)

Страховим актом № 126285 від 18.06.2018р. встановлений розмір страхового відшкодування ОСОБА_2 в розмірі 2545,11грн., який останньому відшкодовано, відповідно до платіжного доручення № 10791 від 18.06.2018року. (а.с.20,21)

Позивач вважає, що має право регресної вимоги посилаючись на ст.. 38.1.1. ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якої страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений.

Відповідно до ст..81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.ст. 12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Посилання позивача на перебування ОСОБА_1 в стані алкогольного сп`яніння на момент дорожньо-транспортної пригоди - 28 березня 2017року, не підтверджено жодним належним та допустимим доказом. Крім того, позивач в позові посилається на постанову суду від 23 січня 2018 року, але в обґрунтування своїх вимог додає до позову постанову Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 26 лютого 2018 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, у зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою, яка сталась 23 січня 2018року.

Аналізуючи у сукупності надані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки вони не є доведеними та обґрунтованими.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 223, 259, 263, 264, 265, 268, 280-284, 289 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Строки на подання заяви про перегляд заочного рішення та на подання апеляційної скарги на рішення суду, відповідно до п. 3 Прикінцевих положень Цивільного процесуального кодексу України, продовжуються на строк дії карантину, що встановлений постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11 березня 2020 року.

Суддя Н.Ю.Козлова