ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 673/1512/19
Провадження № 22-ц/4820/999/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу № 673/1512/19 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Деражнянського районного суду Хмельницької області від 14 лютого 2020 року (суддя Дворнін О.С.) у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

У серпні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначалось, що відповідно до генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 18.10.2012 ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 7012,10 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18 % на рік.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана генеральна угода разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг.

В порушення норм чинного законодавства та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконувала, у зв`язку з чим станом на 05.08.2019 утворилась заборгованість у розмірі 33487,77 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом 7012,11 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 8702,02,53 грн., заборгованості за пенею та комісією 16267,84 грн., 1505,80 грн. штраф відповідно до п. 2.2 генеральної угоди.

Враховуючи наведене, позивач просив суд стягнути з відповідача вказану суму заборгованості за кредитом та сплачений судовий збір.

Заочним рішенням Деражнянського районного суду Хмельницької області від 14 лютого 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 18.10.2012 в сумі 7012.11 грн. та судовий збір в розмірі 402,25 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним вище рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення відсотків, пені та штрафу та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким задовольнити вимоги банку в повному обсязі. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що суд зробив помилковий висновок про відсутність домовленості сторін про сплату відсотків за користуванням кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту. Вказує, що 18.10.2012 відповідач погодилася з тим, що підписана генеральна угода разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, складають між нею та позивачем договір про надання банківських послуг. Вказує, що відповідач була ознайомлена з Умовами та Правилами надання банківських послуг, про що свідчить її підпис на вказаній угоді. Зазначає, що при укладенні вказаного кредитного договору сторонами були досягнуті усі істотні умови договору. На думку апелянта, оскаржуване рішення суду першої інстанції призводить до нехтування принципами платності кредитного договору, наносить істотну шкоду усім споживачам банківських послуг та порушує стабільність функціонування фінансового сектору держави.

Рішення в частині задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості по тілу кредиту банком не оскаржується, а тому апеляційним судом, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, не переглядається.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до положень ст. 369 ЦПК України, за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до п. 3 і п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відмовляючи в задоволенні позову щодо стягнення відсотків, пені та штрафу, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав належних доказів в підтвердження вказаних позовних вимог, оскільки відповідач не була ознайомлена з порядком нарахування відсотків та неустойки, а доказів того, що відповідач була ознайомлена із витягом з Тарифів та прийняла Умови та Правила надання банківських послуг, позивачем не надано.

Проте, такий висновок суду не в повній мірі відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Судом встановлено, що 16 лютого 2010 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с. 6).

Відповідно до генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 18.10.2012 ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 7012,10 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18 % на рік (а.с. 7).

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана генеральна угода разом Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами складає між нею і банком договір про надання банківських послуг.

Відповідно до розрахунку, заборгованість відповідача з вказаним кредитним договором станом на 05.08.2019 становить 33487,77 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом в розмірі 7012,11 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 8702,02 грн., заборгованість за пенею 16267,84 грн., штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди 1505,80 грн.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статтей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина 1 статті 634 ЦК України).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу статті 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. З огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).

За приписами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою і другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Позивач пред`явив вимоги про стягнення заборгованості за договором, у тому числі, крім тіла кредиту, складових його повної вартості, зокрема заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами, пені та штрафів. На обґрунтування права вимоги в цій частині, в тому числі щодо розміру і порядку нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, надав копію генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 18.10.2012, підписаної відповідачем. Вказаною угодою визначені заборгованість за договором 7742,11 грн., відсоткова ставка в місяць 1,5 %; розмір щомісячних платежів 350,89 грн.; порядок і розмір нарахування пені та штрафу за порушення термінів платежів за договором; строк повернення кредиту 18.10.2014 (а.с. 7). Проте, вказана генеральна угода безпідставно судом першої інстанції не була взята до уваги.

Отже, відповідач була ознайомлена і погодилася із зазначеними умовами кредитування при укладенні генеральної угоди.

Разом з тим, правильним є висновок суду першої інстанції, що наданий Банком витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем договору, оскільки не підписаний нею.

Згідно з частиною 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Наданий позивачем витяг з Умов та Правил надання банківських послуг з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання Банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у справі - в генеральній угоді, яка безпосередньо підписана позичальником і лише цей факт може свідчити про прийняття запропонованих умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

З огляду на викладене, суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у позові про стягнення відсотків та штрафу з підстав, що такі не передбачені укладеним між сторонами договором. І з цього приводу є підставними доводи апеляційної скарги.

Із розрахунку позивача вбачається, що позивач просив стягнути заборгованість за відсотками, яка виникла станом на 05.08.2019 у розмірі 8702,02 грн.

Разом з тим, оскільки умовами генеральної угоди від 18.10.2012 передбачено строк повернення кредиту 18.10.2014, колегія суддів вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по відсоткам підлягають задоволенню частково в межах дії договору у розмірі 2594,48 грн. З врахуванням того, що починаючи з 19.10.2014 у позичальника виник обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України, вимоги про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін можуть бути застосовані лише у межах погодженого сторонами строку кредитування (до 18 жовтня 2014 року).

В подальшому права та інтереси банку підлягають захисту згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Проте, такі вимоги позивачем не заявлялися.

Отже, підстав для стягнення процентів за користування кредитними коштами, нарахованих після настання терміну повернення кредиту, немає.

Крім того, пунктом 2.2 генеральної угоди передбачено сплату штрафу у розмірі 1505,80 грн., що відповідає умовам кредитування та підлягає стягненню на користь позивача.

Разом з тим, позовні вимоги про стягнення пені не підлягають задоволенню з таких підстав.

Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника заснованих на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із статтею 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Пунктом 2.8 генеральної угоди передбачено зобов`язання позичальника сплатити банку пеню, розмір якої визначений в Умовах та Правилах за кожен день прострочки.

Отже, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

До такого висновку прийшов Верховний Суд України у постанові від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15.

При виборі виду неустойки, який підлягає стягненню, апеляційний суд виходить із засад розумності і справедливості.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові про стягнення відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафу підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про часткове задоволення позову про стягнення відсотків, задоволення позову про стягнення штрафу та відмову в позові про стягнення пені з підстав наведених вище.

На підставі ч. 1 і ч. 13 ст. 141 ЦПК України, рішення в частині вирішення питання про судовий збір підлягає зміні. Пропорційно розміру задоволених позовних вимог (33,18%) збільшенню підлягає стягнутий з відповідача на користь позивача судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги до 1593 грн. 47 коп.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Деражнянського районного суду Хмельницької області від 14 лютого 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків, пені та штрафів скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, 01001, ідентифікаційний код в ) відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 2594,48 грн., штраф за порушення строків виконання грошових зобов`язань за договором у сумі 1505,80 грн.

В позові про стягнення заборгованості по відсотках за період з 19.10.2014 05.08.2019 та пені відмовити.

Заочне рішення Деражнянського районного суду Хмельницької області від 14 лютого 2020 року в частині вирішення питання про судовий збір змінити, збільшивши стягнуту з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» суму судового збору до 1593 грн. 47 коп.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Повне судове рішення складено 21 травня 2020 року.

Суддя-доповідач І.В. П`єнта

Судді: А.П. Корніюк

О.І. Талалай