справа № 361/43/20
провадження № 2/361/1586/20
05 червня 2020 року м. Бровари
Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого-судді Дутчака І.М.,
за участю секретаря Зазимко А.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позову зазначав, що на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 20 листопада 2019 року йому на праві власності належить Ѕ частка житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , інша Ѕ частка цього будинку належить його дочці ОСОБА_3 , третій особі у справі. Відповідно до умов п. 4.8 даного договору купівлі-продажу відповідач ОСОБА_2 , як один із продавців вказаного будинку, зобов`язувався звільнити цей житловий будинок від своїх речей та знятися з реєстраційного обліку до 29 листопада 2019 року, проте свої зобов`язання виконав частково, звільнив житловий будинок від речей, а із реєстраційного обліку місця проживання до цього часу не знявся та залишається зареєстрованим по даний час за адресою: АДРЕСА_1 . У добровільному порядку знятися з реєстраційного обліку відповідач не бажає.
Згідно із положеннями п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна.
Оскільки ОСОБА_2 відчужив належну йому на праві власності частку житлового будинку АДРЕСА_1 , він втратив право користування цим житловим приміщенням.
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, у якій зазначав, що позовні вимоги він підтримує, просив суд розглянути справу за його відсутності та задовольнити позов. Проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечує.
Відповідач ОСОБА_2 повторно у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином за зареєстрованим місцем проживання, про причини неявки суд він не повідомив, відзив на позов і заяву про розгляд справи за його відсутності до суду він не подавав.
Третя особа ОСОБА_3 у судове засідання теж не з`явилася, подала до суду заяву, у якій зазначала, що позовні вимоги підтримує повністю, просила суд розглянути справу за її відсутності та задовольнити позов.
За змістом ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився без поважних причин або без повідомлення причин неявки та не подав відзив на позов, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Провівши заочний розгляд справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків.
Суд встановив, що позивачу ОСОБА_1 і третій особі ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності в рівних частках, кожному по Ѕ частки, належить житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу житлового будинку від 20 листопада 2019 року, витягами із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20 листопада 2019 року, індексні номери: 189584066, 189575136, 189584605, 189577368.
Із п. 1.1 договору купівлі-продажу вказаного вище житлового будинку від 20 листопада 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Попович Л.С., зареєстрованого в реєстрі за № 1993, вбачається, що продавці ОСОБА_2 , власник 1/3 частки будинку, та ОСОБА_4 , власник 2/3 часток будинку, передали (продали), а покупці ОСОБА_1 та ОСОБА_3 прийняли у власність (купили) в рівних частках кожний, а саме по Ѕ частки кожний, житловий будинок із господарсько-побутовими будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до умов п. 4.8 цього договору купівлі-продажу житлового будинку продавці, зокрема, відповідач ОСОБА_2 , зобов`язувалися звільнити вищевказаний житловий будинок від речей та знятися з реєстраційного обліку до 29 листопада 2019 року.
Із довідки від 26 грудня 2019 року за № 2715, виданої виконавчим комітетом Княжицької сільської ради Броварського району Київської області, видно, що відповідач ОСОБА_2 дійсно зареєстрований, але не проживає у АДРЕСА_1 .
Згідно із відомостями, наданими суду Княжицькою сільською радою Броварського району Київської області, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , значиться зареєстрованим з 04 жовтня 1995 року за адресою: АДРЕСА_1 .
Наведені вище обставини свідчать про те, що відповідач ОСОБА_2 своїх зобов`язань за договором купівлі-продажу житлового будинку від 20 листопада 2019 року належним чином у повному обсязі не виконав, у порушення умов п. 4.8 вказаного договору купівлі-продажу із реєстраційного обліку місця проживання до 29 листопада 2019 року та по теперішній час він не знявся, чим порушує права позивача ОСОБА_1 як співвласника житлового будинку.
У ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, закріплено міжнародний принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне, мирне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
За змістом ч. ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ч. 1 ст. 316, ч. 1 ст. 317, ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Згідно із п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі;
Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 (абз. 2) постанови № 5 від 07 лютого 2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" роз`яснив, що власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п. 3 ч. 1 ст. 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації.
У ч. 1 ст. 383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
За змістом ч. 2 ст. 64 ЖК УРСР (1983 року) до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР (1983 року) громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Згідно із ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
У ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Зазначена норма права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунень свого порушеного права від будь-яких осіб шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі вказаної статті є наявність в особи права власності на майно та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.
Судом встановлено, що всупереч умовам п. 4.8 договору купівлі-продажу житлового будинку від 20 листопада 2019 року відповідач ОСОБА_2 , після відчуження належної йому 1/3 частки житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , із реєстраційного обліку його місця проживання за цією адресою не знявся, не проживаючи у даному житловому будинку та не будучи членом сім`ї позивача, відповідач значиться зареєстрованим у цьому житловому будинку за відсутності на те будь-яких правових підстав.
За змістом ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Реєстрація місця проживання відповідача у належному позивачу та третій особі на праві спільної часткової власності житловому будинку порушує їхні права як співвласників даного житлового будинку.
Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.
За змістом ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 відчужив (продав) належну йому 1/3 частку житлового будинку АДРЕСА_1 позивачу ОСОБА_1 і третій особі ОСОБА_3 , членом сім`ї теперішніх співвласників даного будинку він не являється, суд дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_2 як колишній співвласник вказаного будинку втратив право користування цим житловим приміщенням, тому позов підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 76, 81, 89, 223, 259, 263 - 265, 280, 284 ЦПК України, суд
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом двадцяти днів з дня вручення йому копії цього рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивачем апеляційна скарга на заочне рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Броварський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя Дутчак І. М.