ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2020 року

м.Суми

Справа №587/2789/19

Номер провадження 22-ц/816/929/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Левченко Т. А.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Сумського районного суду Сумської області від 06 лютого 2020 року в складі судді Степаненка О.А., ухваленого в м. Суми,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_3 ,

про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання,

в с т а н о в и в:

У грудні 2019 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_1 , свої вимоги мотивувала тим, що вони з відповідачем мають повнолітню доньку ОСОБА_3 , 2001 року народження, яка продовжує навчання. Позивачка самостійно не в змозі утримувати доньку. Відповідач працездатний, може надавати кошти на утримання ОСОБА_3 .

Посилаючись на зазначені обставини ОСОБА_2 просила стягнути з відповідача аліменти на утримання ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходів), щомісячно, до закінчення донькою навчання, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

РішеннямСумського районного суду Сумської області від 06 лютого 2020 року позов ОСОБА_2 задоволений частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, починаючи стягнення з 23 грудня 2019 року і до закінчення навчання, тобто по 30 червня 2020 року.

Роз`яснено відповідачу, що право на утримання доньки припиняється у разі припинення нею навчання.

Стягнуто з ОСОБА_1 у дохід держави 768 грн 40 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції при ухваленні рішення не врахував, що відповідно до вимог статті 199 СК України аліменти на повнолітню доньку підлягають стягненню на її користь, а не на користь її матері. Крім того, судом не враховано відсутність у справі доказів на підтвердження спроможності відповідача сплачувати аліменти на повнолітню доньку.

ОСОБА_2 у відзиві на апеляційну скаргу зазначила, що рішення суду першої інстанції вважає законним і обґрунтованим, а подану відповідачем скаргу безпідставною. Звертає увагу на те, що в судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_1 визнав, що він офіційно працевлаштований, розмір його середньомісячного заробітку становить в середньому 7000-10000 грн, не заперечував, що може надавати утримання доньці. З огляду на зазначене просила залишити апеляційну скаргу без задоволення.

ОСОБА_3 у своєму відзиві вказала на безпідставність апеляційної скарги ОСОБА_1 , просила залишити її без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що донька сторін потребує матеріальної допомоги, позивачка самостійно не може її утримувати, відповідач працездатний, має постійний заробіток, тому може надавати кошти на утримання дитини.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що сторони мають спільну доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.6).

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 28 січня 2008 року з відповідача були стягнуті аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття (а.с.11).

ОСОБА_3 навчається на третьому курсі Державного професійно-технічного навчального закладу «Сумське вище професійне училище будівництва і дизайну» на денній формі навчання за професією «Перукар (перукар-модельєр)», відповідно до наказу № 3 «З-УДЗ» від 01 вересня 2017 року. Строк навчання - з 01 вересня 2017 року по 30 червня 2020 року (а.с.12).

Згідно довідки, виданої ДПТНЗ «Сумське ВПУ будівництва і дизайну», ОСОБА_3 починаючи з 01 червня 2019 року по 30 листопада 2019 року отримала 3333 грн 96 коп. доходу (а.с.28).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 досягла повноліття, проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні.

ОСОБА_2 має інвалідність 3 групи загального захворювання по зору, отримує пенсію по інвалідності, сукупний розмір якої з січня 2019 року по січень 2020 року склав 25392 грн 17 коп. (а.с. 14, 33).

Також позивачка працює на посаді укладальника-пакувальника у ТОВ «АТБ-Маркет», її доходи з травня 2019 року по жовтень 2019 року складають 22782 грн 60 коп. (а.с.13).

ОСОБА_1 перебуває у шлюбі з ОСОБА_5 , від якого має доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 22, 23).

Відповідач проживає разом з дружиною, донькою ОСОБА_6 та донькою дружини ОСОБА_8 (а.с. 25).

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Відповідно до статті 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

За змістом статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Аналіз наведених правил дає підстави для висновку, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) існування потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

СК України встановлює принцип рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина.

Визначаючи підстави для стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, судом першої інстанції враховані правила статей 182, 199 СК України, надано оцінку зібраним у справі доказам для визначення належного до сплати розміру аліментів.

Твердження апеляційної скарги про те, що аліменти підлягають стягненню виключно на користь самої доньки ОСОБА_3 відхиляються апеляційним судом, як такі, що ґрунтуються на неправильному тлумаченні відповідачем норм матеріального права.

Доводи заявника апеляційної скарги про відсутність у справі доказів на підтвердження тієї обставини, що він має можливість сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі висновків суду по суті спору не спростовують, оскільки сам ОСОБА_1 в судовому засіданні підтвердив, що працевлаштований, має заробіток, який становить близько 7000 грн на місяць, пропонував доньці добровільно надавати допомогу у визначеному ним розмірі (а.с. 29-30).

Крім того, відповідно до вимог передбачених ст.81 ЦПК України, обов`язок доказування і подання доказів покладений на сторони у справі, а тому, у випадку заперечення проти вимог позивача, апелянт не позбавлений був можливості надати суду належні та допустимі докази на спростування доводів позивача щодо його спроможності надавати матеріальну допомогу доньці на період її навчання.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права, як підстави для скасування рішення.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки фактично зводяться до переоцінки доказів наданої судом першої інстанції без посилання на обставини, які не були враховані при вирішенні справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував, обставини, що мають значення для справи і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 06 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач - О.І. Собина

Судді: Т.А. Левченко

О.Ю.Кононенко