Провадження № 2-з/761/395/2020
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2020 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Фролова І.В., розглянувши матеріали заяви представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Окнопус Енерджі» про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

28 квітня 2020 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява.

29 квітня 2020 року протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями матеріали позову передані на розгляд судді Фролової І.В.

18 травня 2020 року подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю «Окнопус Енерджі», що знаходяться на п/р НОМЕР_1 в ПАТ «Креді Агріколь Банк» та інших банківських рахунках, що будуть виявлені виконавцем.

Подану заяву мотивує тим, що предметом позовної заяви, із якою звернувся позивач до суду, є стягнення заборгованості в розмірі 435 600 грн. Заявник вважає, що у разі задоволення його позову є підстави вважати настання умови, за якої буде неможливо виконати судове рішення. Окрім цього, внаслідок карантинних заходів, впроваджених Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби covid-19, спричиненої коронавірусом sars- cov -2» строк розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до ТОВ «Октопус Енерджі» може перевищувати встановлені законом процесуальні строки, а сам відповідач може уникати виконання свого грошового зобов`язання, що також не буде сприяти захисту прав та інтересів позивача.

Згідно положень ч. 1 ст. 153 ЦПК України розгляд заяви про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи.

Суд, дослідивши матеріали заяви та додані до неї матеріали, матеріали цивільної справи, дійшов до висновку, що подана заява підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно положень ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно положень п. 1,2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (ч. 2 ст.149 ЦПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Судом встановлено, що між сторонами виник спір щодо стягнення заборгованості, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов Додаткової угоди до Договору № 02/08-19 від 02 серпня 2019 року.

Як вбачається із матеріалів поданого позову, станом на дату звернення з відповідним позовом , відповідач жодним чином не виконав взяті на себе зобовязання, чим порушує права та інтереси позивача.

Європейський суд з прав людини у рішення від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Поняття «законність» у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачає дотримання відповідних положень національного законодавства та принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справах «Антріш проти Франції» та «Кушоглу проти Болгарії»).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав конкретної особи. Про необхідність досягнення такого балансу йдеться в ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року. Баланс не буде забезпечений якщо на особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Інакше кажучи, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти (див. рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Судом враховано співмірність виду забезпечення позову, за яким звернувся позивач до суду, а саме накладення арешту на майно та заявленими позовними вимогами.

За таких обставин, дослідивши матеріали справи та враховуючи її обставини, характер правовідносин, предмет та підстави позову, а також з метою ефективного захисту прав позивача в майбутньому, суд приходить до висновку, що невжиття зазначених позивачем заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а також ефективний захист прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, крім того заявлений захід забезпечення позову є співмірним із заявленими позивачем вимогами, а тому заява про накладення арешту на майно підлягає задоволенню.

Разом з тим, вимоги щодо накладення арешту на грошові кошти, що належать відповідачу і які знаходяться на інших банківських рахунках, задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не конкретизовано перелік банківських рахунків відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 149, 150 ЦПК України, суддя,

У Х В А Л И В :

Заяву представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Окнопус Енерджі» про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Накласти арешт в межах суми позовних вимог, а саме 435 600 грн., що належать Товариству з обмеженою відповідальністю «Окнопус Енерджі», що знаходяться на р/р НОМЕР_1 в ПАТ «Креді Агріколь Банк», м.Київ, МФО 300614.

У задоволені решти вимог заяви - відмовити.

Стягувач: ОСОБА_1 , місце проживання - АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 .

Боржник: Товариство з обмеженою відповідальністю «Окнопус Енерджі», місцезнаходження - 01054, м.Київ, вул..Ярославів Вал, 29 в, оф.5, код ЄДРПОУ - 40378476.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Строк пред`явлення ухвали до виконання протягом трьох років.

Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного суду міста Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Києва. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: