Провадження № 2-р/522/19/20
Справа № 522/5026/15-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2020 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

при секретарі судового засідання Вадуцкої В.І.,

розглянувши у судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про роз`яснення судового рішення від 07.06.2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання квартири об`єктом права спільної сумісної власності, визнання недійсними договорів купівлі-продажу нерухомого майна та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно, визнання нерухомого майна об`єктом права спільної сумісної власності, визнання недійсним договорів дарування,

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси 02.07.2019 року надійшла заява ОСОБА_1 про роз`яснення судового рішення від 07.06.2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання квартири об`єктом права спільної сумісної власності, визнання недійсними договорів купівлі-продажу нерухомого майна та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно, визнання нерухомого майна об`єктом права спільної сумісної власності, визнання недійсним договорів дарування.

Згідно поданої заяви ОСОБА_1 просив роз`яснити резолютивну частину рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07.06.2017 року, зазначивши, що ОСОБА_2 належала 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 . АДРЕСА_2 , а.с.176). Посилався на те, що він, ОСОБА_1 , як спадкоємець померлого ОСОБА_2 звернувся до державного нотаріуса Приморської державної нотаріальної контори у м. Одеса Пенчева К.Л. з заявою про видачу свідоцтва на спадщину, до якої долучив рішення суду від 07.06.2017 року, яким квартиру АДРЕСА_1 буцло визнано об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_5 .. Однак, нотаріус відмовив у видачі свідоцтва на спадкову квартиру, оскільки рішення суду не є правовстановлюючим документом та з нього не вбачається належність його батькові 1/2 частини вказаної квартири.

Справа разом із заявою надійшла до судді 03.07.2019 року.

Ухвалою суду від 08 липня 2019 року заяву ОСОБА_1 про роз`яснення судового рішення було повернуто заявнику.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 21.04.2020 року ухвалу суду 1ї інстанції від 08.07.2019 року було скасовано та справу направлено до суду 1ї інстанції для продовження розгляду.

Матеріали цивільної справи суддя отримала 06.05.2020 року.

Ухвалою суду від 07 травня 2020 року заяву було прийнято до провадження та призначено до розгляду на 21 травня 2020 року.

У судове засідання 21.05.2020 року сторони не з`явились, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином.

Суд вважає, що не явка осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання з розгляду питання про роз`яснення рішення суду не перешкоджає розгляду цього питання.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

У відповідності до ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення, тобто 22.05.2020 року.

Суд, вивчивши та проаналізувавши наявні у справі матеріали, дійшов до наступних висновків.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 07 червня 2017 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання квартири об`єктом права спільної сумісної власності, визнання недійсними договорів купівлі-продажу нерухомого майна було задоволено:

- визнано квартиру АДРЕСА_1 , заг. пл.. 117,3 кв.м. та житл. пл.. 38,2 кв.м. спільною сумісною власністю ОСОБА_5 та ОСОБА_2 ;

- визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 від 14.12.2007р. укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 ;

- визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 від 27.12.2007р. укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 .

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно, визнання нерухомого майна об`єктом права спільної сумісної власності, визнання недійсним договір дарування задоволено частково:

- визнано за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , загальна площа якої становить 117, 3 кв.м., житлова площа 38,2 кв.м..

- в іншій частині позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Постановою Апеляційного суду Одеської області від 21.12.2017 року вказане рішення суду 1ї інстанції було залишено без змін. Отже, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07.06.2017 року набрало законної сили 21.12.2017 року.

Відповідно до довідки Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса від 18 червня 2019 року вих.. №1393/0214, ОСОБА_1 є спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , та заведено спадкову справу за 94с/2018.

24 травня 2019 року державним нотаріусом Пенчевим К.Л. було відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 , через відсутність правовстановлюючих документів на вказану квартиру (т.3, а.с.167).

Відповідно до вказаної довідки від 18.06.2019 року, згідно відомостей Реєстру прав власності на нерухоме майно, який є складовою частиною Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зазначена квартира значиться за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Сімаченко С.Л., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, 27.12.2007 року за реєстровим № 2100, який також визнаний недійсним на підставі вищезазначеного рішення Приморського районного суду м. Одеси (т.3, а.с.177).

Згідно із ч. 4 ст. 25 Цивільного кодексу України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Згідно із ст. 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

Отже, ЦПК України визначає порядок процесуального правонаступництва лише у тих справах, де сторона учасник процесу, вибула з певних причин, у тому числі й у зв`язку зі смертю після відкриття провадження у справі.

У позовному провадженні процесуальне правонаступництво відбувається в тих випадках, коли права або обов`язки одного із суб`єктів спірного матеріального правовідношення в силу тих або інших причин переходять до іншої особи, яка не брала участі у цьому процесі.

Отже процесуальне правонаступництво тісно пов`язане з матеріальним, оскільки процесуальне правонаступництво передбачає перехід суб`єктивного права або обов`язку від однієї особи до іншої в матеріальному праві. При цьому не залежно від підстав матеріального правонаступництва, процесуальне правонаступництво допускається лише після того, як відбудеться заміна в матеріальному правовідношенні.

Верховний Суд України у постанові Пленуму від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» звертав увагу судів, що ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним та чітким (пункт 8 постанови Пленуму).

Поряд з цим може виникнути ситуація коли судове рішення є незрозумілим учасникам справи або виконавцю, що зумовлює складнощі у його виконанні. У такому випадку, суд може роз`яснити ухвалене ним судове рішення.

Відповідно до статті 271 ЦПК України за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення.

Зі змісту зазначеної статті вбачається, що незрозумілим є рішення суду, в якому припускається декілька варіантів тлумачення.

Тлумачення статті 271 ЦПК України дозволяє стверджувати, що підставою для роз`яснення рішення суду є утруднення чи неможливість його виконання. Роз`яснення рішення - це більш повний, чіткий, ясний, зрозумілий виклад рішення, як правило його резолютивної частини, розуміння та сприйняття яких викликає труднощі. Якщо фактично ставиться питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз`яснення мотивів ухваленого рішення, суд відмовляє в роз`ясненні рішення.

У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що роз`яснення рішення суду, а не ухвали, можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз`яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в роз`ясненні рішення.

У ухвалі від 01.08.2019 у справі № 667/7960/14-ц Верховний Суд зазначив, що зі змісту статті 271 ЦПК України вбачається, що рішення суду може бути роз`яснено у разі, якщо припускається декілька варіантів його тлумачення, існує значна ймовірність неправильного його виконання внаслідок незрозумілості резолютивної частини рішення. Роз`яснення рішення суду - це засіб виправлення недоліків судового рішення, який полягає в усуненні його неясності і викладенні рішення суду у більш зрозумілій формі.

Отже, в ухвалі про роз`яснення судового рішення суд викладає більш повно та зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не змінюючи при цьому суті рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду.

Верховний суд вказав, що тлумачення статті 271 ЦПК України дозволяє стверджувати, що підставою для роз`яснення рішення суду є утруднення чи неможливість його виконання. Роз`яснення рішення - це більш повний, чіткий, ясний, зрозумілий виклад рішення, як правило його резолютивної частини, розуміння та сприйняття яких викликає труднощі. Якщо фактично ставиться питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз`яснення мотивів ухваленого рішення, суд відмовляє в роз`ясненні рішення.

Звертаючись до суду з відповідною заявою, ОСОБА_1 просив роз`яснити резолютивну частину рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07.06.2017 року, зазначивши, що ОСОБА_2 належала 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 . АДРЕСА_2 , а.с.176).

Відповідно до частини п`ятою статті 11 ЦК України цивільні права можуть виникати з рішення суду.

Згідно з положеннями частини другої статті 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його права власності.

У відповідності до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-IVдержавна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно є правовстановлюючим документом, на підставі якого проводиться державна реєстрація прав на об`єкти нерухомого майна.

Відсутність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про проведення державної реєстрації права власності спадкодавця, підтверджене рішенням суду, що набрало законної сили 21.12.2017 року, не може бути підставою для висновку про відсутність такого речового права та неможливість переходу вказаного права у порядку спадкування за законом.

Суд вбачає, що в мотивувальній частині рішення суду від 07.06.2017 року було встановлено факт спільної сумісної власності ОСОБА_5 та ОСОБА_2 стосовно квартири АДРЕСА_1 , заг. пл.. 117,3 кв.м. та житл. пл.. 38,2 кв.м., та визначено належність ОСОБА_2 1/2 частки вказаної квартири.

Між тим, у рамках провадження про роз`яснення судового рішення суд не може вносити змін у суть судового рішення (у тому числі до резолютивної частини рішення суду) щодо вимог про визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частини квартири, а отже процесуально-правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_6 судом не встановлено.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 12, 13,76, 81, 89, 223, 247, 258- 260, 271, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні ОСОБА_1 про роз`яснення судового рішення від 07.06.2017 року відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подачі в 15 денний строк з дня її проголошення апеляційної скарги.

Повний текст ухвали суду виготовлено 22.05.2020 року.

Суддя Л.В. Домусчі