Справа № 183/3988/19
№ 2/183/903/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2020 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:

головуючої судді Сороки О.В.,

секретаря Пащенко А.С.,

розглянувши, у відкритому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Новомосковської міської ради про визнання права власності, в порядку спадкування за законом,-

в с т а н о в и в:

26.06.2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Новомосковської міської ради, в якому просив визнати за ним право власності на житлову квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 14.0 кв.м., загальною площею 21,6 кв.м., в загальному користуванні коридор №1, № НОМЕР_1 , туалет №10, умивальник № НОМЕР_2 , душова №13, кухня № НОМЕР_3 площею 7,6 кв.м., в порядку спадкування, після смерті брата ОСОБА_2 .

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає,що його братові - ОСОБА_2 , на праві користування належала житлова квартира АДРЕСА_1 . 19 квітня 2019 року, ОСОБА_2 , на своє звернення до Новомосковської міської ради, отримав погодження передачі квартири АДРЕСА_1 у приватну власність. Після отримання погодження про передачу квартири в приватну власність, ОСОБА_2 звернувся в бюро технічної інвентаризації з метою виготовлення технічного паспорту на квартиру. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, не встигнувши отримати технічний паспорт та зареєструвати право власності на квартиру в єдиному державному реєстрі прав власності на нерухоме майно. В зв`язку з тим, що ОСОБА_2 виявив бажання приватизувати квартиру та звернувся до органу місцевого самоврядування з цією метою, позивач вважає, що може звернутися до суду з позовом про визнання права власності за ним на вищезазначену квартиру, в порядку спадкування після смерті брата. Зазначена житлова квартира була єдиним житлом ОСОБА_2 . В заявку із відсутністю правовстановлюючих документів на квартиру, позивач позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину, як спадкоємець за законом.

Так, звернувшись до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на квартиру після смерті ОСОБА_2 , позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на квартиру, а тому позивач в судовому порядку просить визнати за ним право власності на квартиру після смерті брата в порядку спадкування за законом.

Ухвалою суду від 26 червня 2019 року відкрите загальне позовне провадження.

Ухвалою суду від 27 червня 2019 року вжито заходи забезпечення позову.

Позивач до початку розгляду справи по суті звернувся до суду з заявою про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав.

Представник відповідача до початку розгляду справи по суті звернувся з заявою про розгляд справи у його відсутність, позов визнав.

На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку.

Позивачем надано суду узгодження Новомосковської міської ради, датоване 19.04.2018 року щодо передачі ОСОБА_2 в приватну власність, дозвіл на приватизацію житлової квартири та технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 14.0 кв.м., загальною площею 21,6 кв.м., в загальному користуванні коридор №1, №12, туалет №10, умивальник №11, душова №13, кухня №14 площею 7,6 кв.м. (а.с. 8).

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9).

На виконання ухвали суду про витребування доказів, приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Бакою О.В. надано копію спадкової справи № 47/19, заведеної після смерті ОСОБА_2 , у відповідності до якої єдиним спадкоємцем, що прийняв спадщину являється позивач по справі.

Вирішуючи позов по суті, суд вважає, що до спірних правовідносин необхідно застосувати наступні норми права.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Згідно із п.1 ч.2 ст.16 Цивільного Кодексу України Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права.

Згідно із ст.1262 ЦК України удругу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Статтею 345 ЦК України передбачено, що фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

Відповідно до статей 1, 3, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина, який постійно мешкає у квартирі (будинку), відносно якої вирішується питання про передачу у власність.

У разі не передання квартири (будинку) у власність наймачеві, його спадкоємці вправі вимагати визнання за ними права власності на неї лише в тому разі, коли наймач звертався з належно оформленою заявою про це до відповідного органу приватизації або власника державного чи громадського житлового фонду, однак вона не була розглянута в установлений строк або в її задоволенні було незаконно відмовлено за наявності підстав і відсутності заборон для передачі квартири наймачеві (частина 5 пункту 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року N 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності»).

Так, відповідно до Основного Закону України в Україні визнається й діє принцип верховенства права. Конституція України має вищу юридичну силу, а закони та інші нормативно-правові акти повинні відповідати їй. Із цього приводу Конституційний Суд України зазначив, що "відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Усі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України." (абзац другий підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року N 15-рп/2004).

Отже, суд вважає, що право позивача, яке перейшло в порядку спадкування від спадкодавця на приватизації житла, в даному випадку, не може бути звужено чи обмежено.

Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду по справі №719/179/17 від 09.02.2018 року, визначив свою позицію, стосовного того, що спадкоємці наймача квартири вправі вимагати визнання за ними права власності коли наймач звертався з належною заявою про її приватизацію, однак вона не була розглянута, або в її задоволені було незаконно відмовлено.

Основоположні принципи здійснення право володіти своїм майном сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що набрало чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог ст. 9 Конституції України.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається в порядку, визначеному законом.

Як зазначав суд вище, спадкодавець, в порядку, передбаченому 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», як наймач квартири, звертався з належною заявою про її приватизацію ще в квітні 2018 року, однак в строки, визначені цим же Законом ОСОБА_2 не отримав свідоцтво про право власності на житло та не зареєстрував своє право власності на нерухоме майно, з підстав, що не залежали від його волі.

Так відповідачем не спростовано ту обставину, що ОСОБА_2 подав заяву щодо приватизації житлового фонду, однак вона не була розглянута в установлений строк, внаслідок чого позивач, як спадкоємець наймача квартири, вправі вимагати визнання за ними права власності.

Аналізуючи викладе, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4,12,76-81,89,263, 265 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до Новомосковської міської ради депутатів Дніпропетровської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом, - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) право власності на житлову квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 14.0 кв.м., загальною площею 21,6 кв.м., в загальному користуванні коридор №1, №12, туалет №10, умивальник №11, душова №13, кухня № НОМЕР_3 площею 7,6 кв.м., в порядку спадкування, після смерті брата ОСОБА_2 .

Заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 червня 2019 року, - скасувати, припинивши обмеження щодо заборони виділяти квартиру АДРЕСА_1 будь-яким особам, видавати ордери на вселення у вищезазначену квартиру, будь-яким особам реєструвати за місцем проживання у квартирі АДРЕСА_1 , а також заборони виконувати інші дії пов`язані із розпорядженням вищезазначеної квартири.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Сорока