П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2020 року

м. Рівне

Справа № 569/18269/19

Провадження № 22-ц/4815/621/20

Головуючий у Рівненському міському суді:

суддя Ковальов І.М.

Місце, дата і час ухвалення рішення суду першої інстанції:

о 15 год. 37 хв. 03 грудня 2019 року в м. Рівне

Дата складення повного тексту: не зазначено

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Боймиструк С.В.., Ковальчук Н.М.

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Дупака Валентина Германовича на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 03 грудня 2019 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини,

в с т а н о в и в:

У вересні 2019 року в суд звернулася ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. Мотивуючи свої вимоги, зазначала, що 27 грудня 2015 року сторони зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції Рівненської області.

Від шлюбу мають доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з матір`ю, окремо від батька та повністю перебуває на її утриманні. ОСОБА_1 жодної матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, а також ухиляється від виконання своїх майнових обов`язків як батько. Зазначала, що відповідач є фізично здоровим чоловіком, постійно працює за кордоном та отримує заробітну плату європейського рівня.

З наведених спонукань просила стягнути на свою користь з відповідача аліменти на утримання доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 08 жовтня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 03 грудня 2019 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду, тобто з 26 вересня 2019 року, і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з відповідача судовий збір в розмірі 768,40 гривень та зараховано до спеціального фонду Державного бюджету України.

На рішення суду представником відповідача - адвокатом Дупаком В.Г. подано апеляційну скаргу, де покликався на його незаконність і необґрунтованість, які полягали в невідповідності висновків обставинам справи, порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

На її обґрунтування зазначав, що до позовної заяви не було надано жодних доказів того, що відповідач працює за кордоном або взагалі має якийсь постійний заробіток, а у відзиві вказувалося, що на даний час він не має постійного офіційного місця роботи, його заробіток є нестабільним, з огляду на що доцільним є встановлення аліментів в твердій грошовій сумі.

Також звертав увагу на те, що на даний час місце проживання дитини не визначене, хоча шлюб між подружжям розірвано 09 січня 2020 року. Жодних доказів утримання позивачем спільної дитини не надано. ОСОБА_2 не надає спільну дитину для вільного спілкування із батьком, чим напряму порушує законодавство. Стверджував, що суд не врахував думку і заперечення відповідача, не звернув увагу на відсутність доказів, які б підтверджували твердження позивача. При цьому відповідач взагалі не був повідомлений про судове засідання та прийняте судом рішення.

З наведених підстав просив рішення суду першої інстанції скасувати в повному обсязі та винести нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти в твердій грошовій сумі на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1 500 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з прийняття позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , вважаючи оскаржуване рішення законним і обгрунтвоаним, просила залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення..

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи відповідача, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Як встановлено судом, і ці обставинами не заперечується і визнаються, сторони від шлюбу мають дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з матір`ю.

Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу уникнення відповідача від своїх батьківських обов`язків з надання малолітній дочці матеріального утримання, тобто із факту порушення прав дитини на матеріальне забезпечення своїм батьком, що підлягають судовому захисту.

Законом України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів", який набрав чинності 08 липня 2017 року, внесено зміни до Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України "Про судовий збір". Зокрема цим Законом передбачено підвищення мінімального розміру аліментів, спрощення процедури стягнення аліментів та оголошення аліментів власністю дитини.

Відповідно до ст. 7 СК України жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За правилами ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 СК України).

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч.3 ст.181 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

31) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

У силу положень ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Постановою Верховної Ради України №78912 від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (ст.ст. 18 і 27).

Аналіз даних положень законодавства, яке регулює спірні правовідносини, дає підстави для висновку про те, що обов`язок батьків утримувати свою дитину до її повноліття та забезпечувати в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідні для розвитку дитини, має бути виконаний батьками з урахуванням принципу якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Забезпечення цих інтересів має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за дитину, насамперед для її батьків.

Приходячи до висновку про відхилення апеляційної скарги, колегія суддів також бере до уваги, що відповідно до абз. другого ч. 3 ст. 181 СК України спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Отже, саме стягувачу аліментів надано виняткове право вибору та ініціювання подальшої зміни в судовому порядку способу стягнення аліментів - в частці від доходу платника або в твердій грошовій сумі.

Платник аліментів позбавлений можливості впливати на обрання способу стягнення аліментів, але може звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.

При цьому покликання представника відповідача на те, що на даний час місце проживання дитини є невизначеним, а ОСОБА_1 не має постійного офіційного місця роботи, його заробіток є нестабільним не враховуються, позаяк проживання малолітньої дитини з матір`ю ним жодним чином не спростовано, а відсутність офіційного працевлаштування не є підставою для зменшення визначеного судом попередньої інстанції розміру аліментів, який відповідає інтересам та потребам дітей і є необхідним для забезпечення їм належних умов для фізичного, розумового, морального та соціального розвитку.

Крім того, доводи апеляційної скарги з приводу незаконності оскаржуваного рішення суду у зв`язку з тим, що позивач не забезпечує прав дочки для вільного спілкування із батьком, чим порушує сімейне законодавство України, колегія суддів до уваги не бере, адже ці відносини не є предметом спору.

Також судом встановлено, що у матеріалах справи наявна заява представника відповідача про ознайомлення з матеріалами справи від 22 листопада 2019 року, який після подачі такої заяви для реалізації свого права на ознайомлення не прибув навіть після ухвалення оскаржуваного рішення.

Тобто наявними у матеріалах справи доказами підтверджується повідомлення судом про дату, місце і час судового розгляду справи, а також про прийняте судове рішення за результатом її розгляду. Конверти з вказаними поштовими відправленнями повернулися на адресу суду з відміткою: "За закінченням терміну зберігання".

Згідно з абз. другим ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Однак будь-яких фактів про процесуально-правові порушення, що потягли би помилкове розв`язання цивільно-правового спору, заявник не надав, матеріали справи не містять, а апеляційним судом здобуто не було.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при його ухваленні.

Судовий збір, що понесений відповідачем при поданні апеляційної скарги, згідно з ст. 141 ЦПК України слід віднести на його ж рахунок.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Дупака Валентина Германовича залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 03 грудня 2019 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: С.В.Боймиструк

Н.М. Ковальчук