Справа № 755/6476/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" липня 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Виниченко Л.М.,

за участі секретаря Сіренко Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», Приватний виконавець Чижик Андрій Павлович, ОСОБА_2 про розстрочку виконання рішення суду у справі № 2-1532/2009 за позовом Відкритого акціонерного товариства «Райффазен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції Відкритого акціонерного товариства «Райффазен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за кредитним договором,-

установив:

ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_3 звернувся із заявою про розстрочку виконання рішення суду у справі № 2-1532/2009 за позовом ВАТ «Райффазен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заява мотивована тим, що 07.05.2009 року Дніпровським районним судом м. Києва у справі № 2-1532/2009 за позовом ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу позовні вимоги задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» грошові кошти у розмірі 1 977 625,10 грн. та звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1 .

22 липня 2019 року приватним виконавцем Чижиком А.П. на виконання рішення суду відкрито виконавче провадження № 59617072.

Представник заявника вказує, що про ймовірне примусове виконання рішення суду ОСОБА_1 міг дізнатися випадково у період з 03 по 06.03.2020 року від особи, яка через домофон зв`язалася з ним за місцем його проживання, представившись державним виконавцем, та зазначила про наявність рішення суду про виселення його і членів його сім`ї з квартири АДРЕСА_1 , в якій вони проживали з 2007 року.

11 березня 2020 року ОСОБА_1 в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва ознайомився з цивільною справою № 755/11200/19, в якій судом 17.12.2019 року було прийнято рішення про виселення його та членів його сім`ї із спірної квартири.

Зазначає, що ОСОБА_1 стало відомо, що належна йому на праві власності квартира приватним виконавцем Чижиком А.П. виставлена на електронні торги ДП «СЕТАМ», що були заплановані на 10.02.2020 року і були визнані такими, що не відбулися через відсутність допущених учасників торгів, а також на 25.03.2020 року, які також були визнані такими, що не відбулися через відсутність допущених учасників торгів.

Представник заявника вказує, що спірна квартира підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки дана квартира використовується як місце постійного проживання позичальника ОСОБА_1 та членів його сім`ї, виступає як забезпечення за споживчим кредитом, наданим в іноземній валюті, а загальна площа квартири не перевищує 140 кв.м., а інше нерухоме житлове майно у відповідача відсутнє.

У зв`язку із цим просить розстрочити виконання рішення суду до 21 жовтня 2020 року.

29.07.2020 року до суду надійшли заперечення на заяву про відстрочку виконання рішення суду подані ОСОБА_2 , у яких зазначив, що про вказану заяву ОСОБА_1 та призначення до розгляду заяви в судовому засіданні йому стало відомо із сайту «Судова влада України». Відповідно до договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 23.03.2020, зареєстрованого в реєстрі за № 419, він є новим кредитором /новим іпотекодержателем, оскільки до нього перейшли всі права, які належали ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» щодо предмета іпотеки - квартири АДРЕСА_1 . Він заперечує проти клопотання про відстрочення виконання рішення суду, адже у випадку його задоволення це порушуватиме його права, як кредитора, та порушуватиме вимоги ч. 5 ст. 435 ЦПК України, відповідно якої розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. Рішення суду у справі № 2-1532/2009 набрало законної сили ще 18.05.2009. не виконувалося 10 років, тому підстави для задоволення заяви відсутні.

Ухвалою суду від 30.07.2020 року із занесенням в протокол судового засідання до участі у справі було залучено в якості заінтересованої особи ОСОБА_2 , який відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки від 23.03.2020 являється іпотекодержателем об`єкта нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , іпотекодавцем якої є ОСОБА_1 .

Заявник, представник заінтересованої особи АТ «Райффайзен Банк Аваль» та заінтересована особа приватний виконавець Чижик А.П. в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду заяви були повідомлені належним чином, про причини неявки не повідомили.

Представник заінтересованої особи ОСОБА_2 ОСОБА_4 в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні заяви, надала пояснення, викладені у письмових запереченнях на заяву.

Вислухавши пояснення представника заінтересованої особи ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 17 червня 2009 року Дніпровським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист № 2-1532/2009 на примусове виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 07.05.2009 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості у розмірі 1 977 625,10 грн. та звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 60-61).

Як убачається із витягу за результатами пошуку виконавчих проваджень в АСВП від 17.04.2020 року, рішення перебуває на примусовому виконанні у приватного виконавця Чижика А.П., яким 22.07.2019 року відкрито виконавче провадження № 59617072 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості, яке на даний час зупинене (а.с. 139).

За заявленими вимогами ОСОБА_1 просить відстрочити виконання рішення суду до 21.10.2020 року, посилаючись на дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки квартира використовується як місце постійного проживання його та членів його сім`ї, виступає як забезпечення за споживчим кредитом наданим в іноземній валюті, загальна площа квартири не перевищує 140 кв.м., а інше нерухоме житлове майно у нього відсутнє.

Згідно положень ч. ч. 1, 3 ст. 435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

З практики Європейського суду з прав людини вбачається, що визначене статтею 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; водночас ухиленням від виконання цього обов`язку є перекладення державою відповідальності за фінансове забезпечення організації виконавчого провадження на особу, на користь якої ухвалене судове рішення; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава і її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (§ 43 рішення у справі «Shmalko v. Ukraine» від 20 липня 2004 року, § 84 рішення у справі «Fuklev v. Ukraine» від 7 червня 2005 року, § 64 рішення у справі «Apostol v. Georgia» від 28 листопада 2006 року, §§ 46, 51, 54 рішення у справі «Yuriy Nikolayevich Ivanov v. Ukraine» від 15 жовтня 2009 року).

Вирішуючи питання про можливість задоволення вимог заяви про відстрочення виконання рішення суду, суд звертає увагу на наступне.

7 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання. Відтак мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, установлений Законом, не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) цей предмет іпотеки (застави).

Крім того, згідно з пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», протягом його дії інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Вказаний Закон є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 726/1538/16-ц.

Також у постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 2603/9804/12-ц зроблено правовий висновок про те, що виконання рішення суду про звернення стягнення на квартиру, що є предметом іпотеки, під час дії мораторію, встановленого Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», є неможливим. Також не підлягає виконанню й рішення суду про виселення з іпотечного житла, оскільки виселення боржника є наслідком звернення стягнення на майно, яке заборонено указаним Законом.

При цьому питання щодо поширення дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» на ті чи інші правовідносини на стадії виконання рішення вирішується державним/приватним виконавцем в кожному випадку окремо, і сторона виконавчого провадження, у випадку незгоди з рішенням державного/приватного виконавця вправі оскаржити таке рішення в порядку, передбаченому Розділом VII ЦПК України шляхом подання відповідної скарги, а не у спосіб подання заяви в порядку, передбаченому Розділом VI ЦПК України, яким регулюються питання, пов`язані з виконанням судових рішень.

Таким чином, в межах розгляду заяви про відстрочення виконання судового рішення, яке перебуває на момент розгляду такої заяви в процесі примусового виконання, судом не з`ясовуються питання стосовно використання боржником житлового приміщення, яке перебуває в іпотеці, як місця постійного проживання та щодо наявності у власності іншого нерухомого житлового майна і його площі.

Так, за вимогами ч. 4 ст. 435 ЦПК України, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд серед іншого враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Аналогічне положення міститься також в ч. 1 ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження», якою визначено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

Як роз`яснено у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 26.12.2003 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

У своєму рішенні від 26.06.2013 року ухваленому за результатом розгляду справи № 1-7/2013 за конституційним зверненням Акціонерної компанії «Харківобленерго» щодо офіційного тлумачення положень пункту 2 частини другої статті 17, пункту 8 частини першої статті 26, частини першої статті 50 Закону України «Про виконавче провадження», Конституційним Судом України викладено правову позицію згідно якої, за судовою практикою до обставин, що ускладнюють виконання судового рішення та які є підставою для відстрочки його виконання, належать хвороба боржника або членів його сім`ї, скрутне матеріальне становище боржника, наявність загрози банкрутства юридичної особи-боржника, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Таким чином, судом з`ясовано, що звертаючись до суду із заявою про відстрочення виконання рішення суду, заявник просить суд відстрочити виконання саме з підстав наведених у Законі України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», що самі по собі обумовлюють тимчасову неможливість виконання судового рішення посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки на період чинності такого закону стосовно осіб, на яких поширюється дія закону.

Натомість, будь яких вимог про відстрочення виконання рішення суду з підстав визначених ст. 435 ЦПК України, що були б предметом дослідження судом, заявником не заявляється, у зв`язку із чим заявлені вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 353, 435 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», Приватний виконавець Чижик Андрій Павлович, ОСОБА_2 про розстрочку виконання рішення суду у справі № 2-1532/2009 за позовом Відкритого акціонерного товариства «Райффазен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції Відкритого акціонерного товариства «Райффазен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за кредитним договором - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду або ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складений 31 липня 2020 року.

Суддя Виниченко Л.М