ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер справи 653/1643/18 Головуючий в І інстанції Крапівіна О.П.
Номер провадження 22-ц/819/573/2020 Доповідач Полікарпова О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2020 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючогоПолікарпової О.М.
суддівВоронцової Л.П.
Ігнатенко П.Я.
секретарСікора О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на рішення Генічеського районного суду Херсонської області у складі судді Крапівіної О.П. від 08 листопада 2019 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі банк, позивач) звернулося до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи його тим, що за кредитним договором № 014/144209/3178/74 від 15 лютого 2008 року, укладеним між банком та ОСОБА_2 , банк зобов`язався надати позичальнику кредит у сумі 80 000 доларів США строком до 15.02.2028 року, а позичальник зобов`язалася належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити за користування коштами 13,00 відсотків річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, а також виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені кредитним договором.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 15 лютого 2008 року між банком та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, який посвідчено приватним нотаріусом Генічеського районного нотаріального округу Херсонської області Кравцовим К.О., зареєстрований в реєстрі за номером 567.

Відповідно до умов договору іпотеки предмет іпотеки забезпечує вимоги іпотекодержателя, що витікають з умов кредитного договору, а також усіх додаткових угод до нього, які можуть бути укладені до закінчення строку дії кредитного договору. Предметом іпотеки, згідно з п. 1.2. договору іпотеки, є нерухоме майно: житловий будинок та земельна ділянка, розміром 0,2068 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , які мали стати власністю іпотекодавця в майбутньому, як зазначено в договорі - після державної реєстрації, на підставі договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, посвідчених Кравцовим К.О., приватним нотаріусом Генічеського районного нотаріального округу Херсонської області 15.02.2008 року.

10.12.2010 року Красногвардійським районним судом міста Дніпропетровська ухвалено рішення по справі № 2-2142/10, яке набрало законної сили 22.04.2011 року, відповідно до якого позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено у повному обсязі, а саме, стягнуто солідарно зі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 137 491, 88 грн.

Однак позичальником рішення суду не виконується, у зв`язку з чим на адресу її та на адресу нового власника майна банком направлено пропозицію про добровільне виконання кредитного зобов`язання, яка відповідачем та третьою особою не виконана.

Станом на 29.01.2018 року заборгованість за кредитним договором складає 381 570, 87 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку становить 10 893 328 грн. 64 коп., а тому позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку, розміром 0,2068 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за тією ж адресою.

Рішенням суду від 08 листопада 2019 року у задоволенні позову відмовлено. Заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , який було накладено ухвалою Генічеського районного суду Херсонської області від 30.10.2018 року скасовано, після набрання рішенням законної сили.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» подало на нього апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення і постановити нове, про задоволення позову. Апелянт посилається на необґрунтованість рішення та на неправильне застосування судом норм матеріального права. Зокрема зазначає, що суд неправильно пов`язав момент набуття права власності на нерухоме майно з його державною реєстрацією, оскільки закон пов`язує цей момент із реєстрацією не майна, а договору про придбання майна.

Після реєстрації договорів купівлі-продажу нерухомого майна, за якими покупцем стала ОСОБА_2 , остання передала їх у іпотеку банку на забезпечення виконання нею кредитних зобов`язань за кредитним договором №014/144209/3178/74 від 15.02.2008 року. Відомості про обтяження предмета іпотеки були внесені до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Відповідно до умов п. 3.1.4 договору іпотеки у випадку невиконання іпотекодавцями зобов`язань за цим договором або за кредитним договором, іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки, реалізувати його відповідно до п. 5 договору іпотеки, та за рахунок вирученої від реалізації предмета іпотеки суми переважно перед іншими кредиторами задовольнити в повному обсязі свої вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат, пов`язаних з утриманням та реалізацією предмета іпотеки.

Таким чином, з укладенням кредитного договору та договору іпотеки кредитор отримав законне право, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідач ОСОБА_1 придбав зазначене вище нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, без згоди банку, як іпотекодержателя, на його відчуження. Як зазначається в апеляційній скарзі, районний суд не врахував, що особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статусу іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі й на тих самих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Апелянт звертає увагу суду апеляційної інстанції й на те, що судом першої інстанції не було досліджено підстави та коло осіб, якими було здійснені незаконні дії щодо зняття заборони на відчуження іпотечного майна.

Також банк вважає безпідставним посилання суду першої інстанції на ст. 236 ЦК України, яка передбачає припинення за недійсним правочином прав та обов`язків, які передбачалися лише на майбутнє, оскільки договір іпотеки, укладений між Банком і ОСОБА_2 15.02.2008 року недійсним не визнаний. Також цей договір не є припиненим.

В апеляційній скарзі йдеться й про те, що 04.02.2019 року спірне іпотечне майно відчужене відповідачем ОСОБА_4 , що свідчить про недобросовісність відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Макаров В.В., який діє від імені ОСОБА_1 зазначає, що за договором купівлі-продажу житлового будинку від 21.10.2014 р. та договором купівлі-продажу земельної ділянки від 21.10.2014 р. ОСОБА_1 набув право власності на житловий будинок та земельну ділянку, ставши його власником. Він добросовісно набув такий житловий будинок та земельну ділянку. Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 10.12.2010 р. по справі № 2-2142/10 задоволено позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та стягнуто на користь банку солідарно із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованість по кредиту за кредитним договором №014/144209/3178/74 від 15.02.2008 р. у розмірі 1137491 грн. 88 коп. Зі змісту вказаного судового рішення вбачається, що позивачем з відповідачів стягнуто заборгованість за кредитним договором, розмір якої еквівалентний 80 000 доларам США, відсотки, розмір яких еквівалентний 20 803,48 доларам США, та пеню, розмір якої еквівалентний 41 560, 96доларам США . На його думку, це означає, що з позичальника на користь кредитора було стягнуто всю суму боргу по кредитному договору і з моменту звернення до суду з вказаним позовом або повідомлення боржника про дострокове погашення всієї суми кредиту (якщо таке мало місце), кредитор змінив строк виконання зобов`язання по кредитному договору. Таким чином, з моменту набрання законної сили рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 10.12.2010 р. по справі № 2-2142/10, саме воно визначає розмір заборгованості по кредитному зобов`язанню. Після набрання законної сили вказаним судовим рішенням про дострокове стягнення всієї суми заборгованості по кредитному договору №014/144209/3178/74 від 15.02.2008 р. кредитор втратив можливість нарахування та стягнення з позичальника відсотків за кредитним договором, оскільки нарахування процентів за користування кредитними коштами, комісійних, неустойки в такому разі не передбачено.

Третя особа ОСОБА_2 до суду першої та апеляційної інстанції не з`являлась, повідомлена про розгляд справи в порядку, встановленому законом.

Судом встановлено, що 15 лютого 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен банк Аваль», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 014/144209/3178/, за умовами якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у сумі 80 000 доларів США строком до 15.02.2028 року, а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути банку отримані кошти, а також сплатити відсотки за користування ними у розмірі 13,00 % річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені кредитним договором.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 15 лютого 2008 року між банком та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, який посвідчено приватним нотаріусом Генічеського районного нотаріального округу Херсонської області Кравцовим К.О., зареєстрований в реєстрі за номером 567.

За умовами договору іпотеки предмет іпотеки забезпечує вимоги іпотекодержателя, що витікають з умов кредитного договору, а також усіх додаткових угод до нього, які можуть бути укладені до закінчення строку дії кредитного договору. Іпотекодержатель має право у випадку невиконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором отримати задоволення в рахунок майна, заставленого на умовах договору іпотеки.

Предметом іпотеки, згідно з п. 1.2 договору іпотеки, є нерухоме майно: житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка, розміром 0,2068 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, які розташована за тією ж адресою і які стануть власністю іпотекодавця в майбутньому (після державної реєстрації) на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого Кравцовим К.О., приватним нотаріусом Генічеського районного нотаріального округу Херсонської області 15.02.2008 року.

Відповідно до договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 15.02.2008 року ОСОБА_5 (продавець) та ОСОБА_2 (покупець) домовилися, що продавець ОСОБА_6 передає у власність житловий будинок та земельну ділянку, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , а покупець, відповідно до п.2.1. зазначених вище договорів, сплатить відповідну суму коштів протягом одного банківського дня, тобто до 16.02.2008 року.

Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 13.11.2008 року вказані договори купівлі-продажу розірвані у зв`язку несплатою ОСОБА_2 коштів за нерухоме майно. Зобов`язано Генічеське БТІ відмінити державну реєстрацію житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 .

Відмовляючи позивачу у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що право власності на об`єкти, які стали предметами іпотеки, до ОСОБА_2 не перейшло, оскільки договори купівлі-продажу їх розірвані за рішенням суду.

Суд також вважав, що договір іпотеки від 15 лютого 2008 року між банком та ОСОБА_2 на даний час є дійсним, але на підставі ст. 336 ЦК України права та обов`язки, які передбачались на майбутнє, не настали, а тому вони припинилися.

Суд апеляційної інстанції не може погодитись з такими висновками з огляду на наступне.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про іпотеку», в редакції, яка була чинною на день його укладення, далі (Закон N 3273-IV) іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту його нотаріального посвідчення.

Як вбачається з договору іпотеки (а.с.33-35) та Витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (а.с.44, 45), нотаріальне посвідчення та державна реєстрація договору іпотеки нерухомого майна, укладеного між позивачем та ОСОБА_2 відбулись в день його укладення - 15.02.2008 р.

За положеннями статті 17 Закону N 3273-IV іпотека припиняється у разі:

припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору;

реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону;

набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки;

визнання іпотечного договору недійсним;

знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не

припиняється;

з інших підстав, передбачених цим Законом.

Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

За положеннями частини 2 статті 236 Цивільного кодексу України, якою районний суд обґрунтував своє рішення, за недійсним правочином можливість настання прав та обов`язків, які передбачалися лише на майбутнє, у майбутньому припиняється.

Разом з тим, суд вважав договір іпотеки, на підставі якого банк просив звернути стягнення на іпотечне майно, дійсним, тоді як наведена вище норма права визначає момент недійсності правочину, а тому висновок суду про припинення за договором іпотеки від 15.02.2008 року прав та обов`язків не узгоджується з нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Є суперечливим і висновок суду про те, що внаслідок розірвання за рішенням суду від 13.11.2008 року договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 право власності на них до ОСОБА_2 на не перейшло, оскільки розірванню підлягає тільки укладений договір, за яким сторони набули певні права.

Так, з рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 13.11.2008 року вбачається, що ним зобов`язано Генічеське БТІ відмінити державну реєстрацію житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 . Таким чином, зазначеним рішенням встановлено, що за договором купівлі-продажу власником зазначеного вище житлового будинку та земельної ділянки стала ОСОБА_2 .

За положеннями частини 3 статті 653 ЦК України якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку , зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Таким чином, до висновку про припинення зобов`язання ОСОБА_2 за іпотечним договором внаслідок ненабуття нею права власності на предмет іпотеки суд прийшов без урахування вказаних обставин.

Судом апеляційної інстанції з матеріалів справи також встановлено, що на час розгляду справи в суді першої інстанції власником спірного домоволодіння та земельної ділянки є ОСОБА_4 . Вказане нерухоме майно відчужено відповідачем за договором купівлі-продажу від 04.02.2019 року (а.с.139-142). Банком позов до ОСОБА_4 не пред`явлено, вона не брала участь у справі, рішення у даній справі безпосередньо впливає на її права та обов`язки.

Відповідно до пункту частини 3 статті 376 ЦПК порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Суд апеляційної інстанції не наділений правом залучити за своєю ініціативою як відповідача у справі, особу, яка не мала такого правового статусу при розгляді справи судом першої інстанції.

За таких обставин, оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення, про відмову в задоволенні позову з підстав вирішення спору за участі неналежного відповідача.

Керуючись ст.ст. 367,368,376 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» задовольнити частково.

Рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 08 листопада 2019 року скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити з підстав, зазначених у постанові.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ О.М. Полікарпова

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Л.П. Воронцова

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ П.Я. Ігнатенко

Повний текст постанови складений 12 травня 2020 року.

Суддя О.М. Полікарпова