Справа №485/202/19
Провадження № 4-с/485/10/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2020 року м.Снігурівка

Снігурівський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Квєтка І.А.,

секретар судового засідання Семенака А.Г.,

за участю скаржника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Снігурівка цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , суб`єкт оскарження: Снігурівський районний відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), стягувач: Акціонерне товариство Комерційний Банк "ПриватБанк", на дії державного виконавця,

встановив:

13 травня 2020 року боржник ОСОБА_1 , в рамках виконавчого провадження № 60222217 з примусового виконання виконавчого листа №2/485/424/19, виданого Снігурівським районним судом Миколаївської області 01 серпня 2019 року про стягнення з нього на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованості за кредитним договором, звернувся до суду з скаргою на дії державного виконавця, в якій послався на таке.

06 жовтня 2019 року державним виконавцем винесена постанова, якою накладено арешт на його розрахункові рахунки у ТВБВ АТ "Ощадбанк", у тому числі на рахунок заробітної плати № НОМЕР_1 та на рахунок з кредитним лімітом № UA0068831.

За пред`явлення державному виконавцю довідки, постановою державного виконавця від 12 листопада 2019 року знято арешт з рахунку № НОМЕР_1 , на який перераховуються кошти заробітної плати. Однак, він не може користуватися вказаними грошовими коштами, оскільки згідно з наданою йому Банком довідкою, він має заборгованість за непогашеним кредитним лімітом на картковому рахунку № НОМЕР_2 .

Враховуючи, що арешт на кредитний рахунок спричинив блокування рахунку з заробітної плати, кредитні кошти йому не належать, просив визнати незаконною та скасувати постанову від 06 жовтня 2019 року про арешт коштів боржника та зняти арешт, накладений на рахунок з кредитним лімітом №UA0068831 у ТВБВ АТ "Ощадбанк"; поновити строк на подання скарги у зв`язку з його пропуском з поважних причин.

У судовому засіданні заявник скаргу підтримав та пояснив суду, що незважаючи на зняття державним виконавцем арешту на картковий рахунок, на який перераховується заробітна плата, він не може зняти кошти з заробітної картки. За звернення до Банку за роз`ясненням, йому повідомлено, що він має непогашений кредитний ліміт на картковому рахунку № НОМЕР_2 , на який накладено арешт за постановою державного виконавця від 06 жовтня 2019 року. На сьогодняшній день він повністю погасив заборгованість за кредитним договором, частина коштів автоматично перерахована з його заробітної картки, частина внесена ним готівкою, однак вказані кошти Банком не списані за наявності арешту на рахунок з кредитним лімітом. Просив поновити йому строк на подання скарги у зв`язку з його пропуском з поважних причин, посилаючись на те, що йому було невідомо, що постанова про накладення арешту на кредитний рахунок потягне блокування рахунку заробітної плати.

Начальник Снігурівського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Танковська Ю.В. подала суду заяву про розгляд скарги у її відсутність, проти задоволення скарги заперечень не мала.

Стягувач АТ КБ "ПриватБанк" про причини неявки суд не повідомив.

Заслухавши скаржника, дослідивши матеріали скарги, цивільної справи №485/202/19 (провадження №2/485/424/19), виконавчого провадження №60222217, суд прийшов до таких висновків.

На примусовому виконанні Снігурівського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває виконавче провадження № 60222217 з виконання виконавчого листа №2/485/424/19, виданого Снігурівським районним судом Миколаївської області 01 серпня 2019 року про стягнення з нього на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованості за кредитним договором.

Постановою головного державного виконавця Снігурівського РВ ДВС ГТУЮ у Миколаївській області Плохотнік Ю.В. від 04 жовтня 2019 року відкрито виконавче провадження.

06 жовтня 2019 року головним державним виконавцем Снігурівського РВ ДВС у Миколаївській області Плохотнік Ю.В. винесено постанову про арешт коштів боржника, що містяться на усіх розрахункових рахунках боржника, відкритих в установах банку та всіх інших відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належить боржнику.

На виконання наведеної постанови арешт накладено на карткові рахунки, відкриті на ім`я ОСОБА_1 у АТ "Ощадбанк", а саме на рахунок з заробітної плати № НОМЕР_1 та на рахунок з кредитним лімітом № UA0068831.

Постановою начальника Снігурівського РВ ДВС ГТУЮ у Миколаївській області Танковської Ю.В. від 12 листопада 2019 року знято арешт з розрахункового рахунку НОМЕР_1 в АТ "Ощадбанк", що належить боржнику ОСОБА_1 , оскільки на арештований рахунок останній отримує заробітну плату.

Згідно з довідкою ТВБВ № 10014/094 АТ "Ощадбанк" від 12 травня 2020 року вих. № 49, ОСОБА_1 не може зняти кошти з зарплатної картки по картковому рахунку НОМЕР_1 у зв`язку з непогашеним кредитним лімітом на картковому рахунку НОМЕР_2 , який арештовано згідно з постановою державного виконавця Снігурівського РВ ДВС ГТУЮ від 06 жовтня 2019 року у виконавчому провадженні № 60222217, а тому списання коштів на погашення кредитного ліміту неможливе.

Згідно ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодесу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст.451 ЦПК України у разі встановлення обгрунтованості скарги визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу ДВС усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" (далі - Закон), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ст. 2 Закону, виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до ст. 48 Закону, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилучені (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній валюті та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих до статті 26-1 Закону України "Про теплопостачання", статті 18-1 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення" на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення на які заборонено законом. На кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитраних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення. Арешт поширюється на кошти на рахунках, відкритих після винесення постанови про накладення арешту. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця.

Відповідно до ст. 52 Закону, не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення (ст. 56 Закону).

Враховуючи, що Законом не заборонено накладати арешт на кредитні рахунки боржника, державний виконавець при винесенні постанови від 06 жовтня 2019 року діяв правомірно.

Разом з тим, кошти з кредитних рахунків не можливо списати для погашення заборгованості за рішенням суду.

Тобто, у даному випадку, арештом кредитного рахунку державним виконавцем лише обмежено боржника у здійсненні ним своїх прав за договорами кредиту щодо одержання та погашення таких коштів, однак не досягається мета примусового виконання рішення про стягнення грошових коштів шляхом списання цих коштів в рахунок погашення боргу, що є порушенням положень ст. 18 та ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки такі заходи примусового виконання рішення не є ефективними та не спрямовані на реальне виконання рішення суду.

У відповідності до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Згідно зі ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» практика ЄСПЛ застосовується українськими судами як джерело права.

ЄСПЛ у рішеннях у справах «Стретч проти Сполученого Королівства» та «Ісмаїлов проти Російської Федерації» наголошує на одному з обов`язкових критеріїв правомірності втручання у право мирного володіння майном його «пропорційності», «справедливій рівновазі» між суспільним та приватним інтересами.

Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Тобто, ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб.

Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення ст. 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства.

На підставі встановлених у даній справі обставин і фактів, суд вважає, що хоча й державним виконавцем вчинено примусові заходи у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження» з накладання арешту на грошові кошти боржника акумульовані на його рахунках з метою дотримання принципу обов`язковості виконання судового рішення задля забезпечення прав стягувача, однак таке втручання не є пропорційним оскільки вказаної мети таким обмеженням не досягнуто, судове рішення не виконується, однак порушуются права боржника у сфері, яка не охоплюється примусовим виконанням.

Згідно з 5 ст. 59 Закону арешт з майна (коштів) може бути знятий за рішенням суду.

За такого, скарга заявника в частині скасування постанови щодо накладення арешту на грошові кошти, що містяться на рахунку боржника у відділенні №10014/094 АТ "Ощадбанк України", в межах розміру кредитних коштів є обгрунтованою та підлягає до задоволення.

В порядку ст. 449 ЦПК України суд встановив, що скаржник дотримав строк звернення із скаргою, оскільки про накладення арешту на кредитний рахунок йому стало відомо 12 травня 2020 року за отримання довідки ТВБВ АТ "Ощадбанк".

Керуючись ст. ст. 447-451 ЦПК України, суд

постановив:

Скаргу ОСОБА_2 , суб`єкт оскарження: Снігурівський районний відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), стягувач: Акціонерне товариство Комерційний Банк "ПриватБанк", на дії державного виконавця - задовольнити частково.

Скасувати постанову головного державного виконавця Снігурівського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Плохотнік Ю.В. від 06 жовтня 2019 року у виконавчому провадженні № 60222217 в частині накладення арешту на грошові кошти в межах кредитної лінії, які містяться на рахунку НОМЕР_2 у відділенні № НОМЕР_3 /094 АТ "Ощадбанк України", відкритого на ім"я ОСОБА_1 .

Зняти арешт у виконавчому провадженні № 60222217 на грошові кошти в межах кредитної лінії, які містяться на рахунку НОМЕР_2 у відділенні № НОМЕР_3 / НОМЕР_4 АТ "Ощадбанк України", відкритого на ім"я ОСОБА_1 .

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Снігурівський районний суд Миколаївської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання, шляхом подання апеляційної скарги, з урахуванням пункту 3 розділу ХІІ "Прикінцеві положення" ЦПК України.

Суддя

Дата складання ухвали 22.05.2020.