Дата документу 21.05.2020 Справа № 332/137/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 332/137/20 Головуючий у 1-й інстанції: Марченко Н.В.
Провадження №22-ц/807/1545/20 Суддя-доповідач Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді доповідача: суддів: Подліянової Г.С., Кочеткова І.В., Маловічко С.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 02 березня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

В січні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 16 листопада 2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачемОСОБА_1 було укладено договір № б/н про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Позивач зазначав, що за умовами вказаного договору позичальник отримав кредит у розмірі 2500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Банком виконані зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі, а відповідач станом на 01 грудня 2019 року має заборгованість за кредитним договором 28280, 29 грн., з яких: 3433,94 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. заборгованість за поточним тілом кредита 0, 00 грн.; 3433,94 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита;0,00 заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 заборгованість за простроченими відсотками; 504, 06 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 22 519, 42 грн. заборгованість за пенею; 0,00 заборгованість за комісією; 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 1322, 87 грн. штраф (процентна складова).

Із урахуванням зазначеного, АТ КБ «ПриватБанк» просив суд стягнути з ОСОБА_1 суму заборгованості за кредитним договором №б/н від 16 листопада 2010 року у розмірі 28 280,29 грн., а також судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2102, 00 грн.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 02 березня 2020 року позовну заяву Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту в розмірі 3433 грн. 94 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» понесені судові витрати в сумі 255 грн. 24 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині відмовлених позовних вимог про стягнення заборгованості по процентам та неустойкою та ухвалити у цій частині нове рішення про задоволення позову.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції стягнувши заборгованість лише за тілом кредиту в сумі 3433,94 грн., зазначив, що підстави для задоволення позову в частині стягнення заборгованості за процентами та неустойкою, відсутні, оскільки сторони не обумовили у письмовому вигляді всі істотні умови договору, однак зазначені висновки не відповідають обставинам справи, а саме матеріали справи містять Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», яка особисто підписана відповідачем і в якій визначені істотні умови укладеного договору.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2020 року це 210 200 грн. (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2020 рік» з 1 січня 2020 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2102 грн. (2102 грн. х 100 = 210 200 грн.)), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, а саме в частині відмови у стягненні заборгованості за процентами та неустойкою, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Рішення суду першої інстанції переглядається апеляційним судом в частині відмовлених позовних вимог про стягнення відсотків за простроченим кредитом та неуситойкою. В іншій частині судове рішення не переглядається відповідно до положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України, оскільки не є предметом апеляційного оскарження.

Судом встановлено, що 16 листопада 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 2 500 грн.

Посилаючись на те, що у заяві позичальника від 16 листопада 2010 року процентна ставка, а також інші істотні умови договору не визначені, а також враховуючи висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного суду у справі № 14-131 цс від 03 липня 2019 року, суд першої інстанції задовольнив вимоги позивача частково, стягнувши заборгованість за тілом кредиту у розмірі 3433,94 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено у зв`язку з безпідставністю позовних вимог через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу.

З вказаними висновками суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду в повній мірі не погоджується, виходячи з наступного.

Відповідач ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву № б/н від 16 листопада 2010 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 2500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.(а.с. 15).

При цьому відповідач підписав не лише анкету-заяву від 16 листопада 2010 року, а і Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» (а.с. 16), в якій визначені суттєві умови кредитного договору, як то відсоткова ставка за кредитом, встановлення порядку погашення кредиту щомісячними платежами, а також відповідальність у вигляд неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, тобто відповідач погодився у письмовому вигляді з умовами кредитування.

Відповідачем в ході судового розгляду не спростовано факт підписання вказаної Заяви та Довідки. Не спростовано відповідачем і факту ознайомлення з умовами та правилами надання банківських послуг.

З виписки по картковому рахунку вбачається, що відповідачу відкрито рахунок, на який встановлено кредитний ліміт, відповідач користувався кредитними коштами, оскільки проводив оплату за придбані товари та надані послуги, здійснював часткове погашення кредиту.

Станом на 01 грудня 2019 року ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором 28280, 29 грн., з яких: 3433,94 грн. - заборгованість за тілом кредита, в т.ч. заборгованість за поточним тілом кредита 0, 00 грн.; 3433,94 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита;0,00 заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 заборгованість за простроченими відсотками; 504, 06 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 22 519, 42 грн. заборгованість за пенею; 0,00 заборгованість за комісією; 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 1322, 87 грн. штраф (процентна складова).

Частиною 2 статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 207 ЦК України, в редакції чинній на час укладення договору, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із частинами 1 та 2 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Частиною 1 статті 634 ЦК України встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

З матеріалів справи вбачається, що між ПАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є АТ КБ "ПриватБанк", та ОСОБА_1 16 листопада 2010 року укладено кредитний договір № б/н, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 2500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідно до анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 16 листопада 2010 року ОСОБА_1 надав згоду на те, що вказана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті, складає між позивачем та відповідачем договір про надання банківських послуг.

Однак, як вбачається із матеріалів справи, надана позивачем анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 16 листопада 2010 року та інші матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що відповідач ознайомився та погодився саме з Тарифами обслуговування кредитних карт "Універсальна" і Умовами та Правилами надання банківських послуг в ПриватБанку, витяги з яких надані позивачем на обґрунтування своїх вимог, відтак вказані Умови та Правила не є частиною укладеного між сторонами кредитного договору.

Вказані висновки узгоджуються з постановою Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі №342/180/17, провадження №14-131цс19, де зазначено, що роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та Правила банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена щодо укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

Разом з тим, судом першої інстанції не враховано надану позивачем копію довідки про умови кредитування від 16.11.2010 року , яка підписана відповідачем, відповідно до якої останній погодився на базову відсоткову ставку за користування кредитом в розмірі 3% на місяць та розмір щомісячних платежів у розмірі 7% від заборгованості, а також погодився на строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, порядок нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості, згідно якого загальна пеня складається із сум двох видів пені, з яких один вид вираховується за формулою базова % ставка за договором поділена на 30 та нараховується за кожен день прострочення кредиту та інша пеня вираховується як 1% від заборгованості, яка нараховується один раз у місяць але не менше 30 грн. в місяць та нараховується раз в місяць, за наявності прострочення по кредиту або процентам 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 грн. та більше (а.с. 16).

Згідно даної довідки сторонами визначено розмір штрафів при порушенні термінів платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж 120 днів, а саме 500 грн. + 5% від суми позову та розмір комісії за зняття готівки та особистих коштів, безготівкових платежів, тощо (а.с. 16).

Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За розрахунком Банку станом на 01 грудня 2019 року ОСОБА_1 перед Банком має заборгованість за кредитним договором 28280, 29 грн., з яких: 3433,94 грн. - заборгованість за тілом кредита, в т.ч. заборгованість за поточним тілом кредита 0, 00 грн.; 3433,94 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита;0,00 заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 заборгованість за простроченими відсотками; 504, 06 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625

Разом з тим, як зазначила Велика Палата Верховного Суду, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04.07.2018 року (справа № 14-154цс18).

Відповідно до правової позиції, викладеній в постанові Верховного Суду від 30.05.2018 року в справі № 181/467/17, платіжна картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня дії картки,а не закінченням строку дії договору. Такий висновок узгоджується з правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду України від 19.03.2014 року у справі № 6-14цс14, 23.11.2016 року у справі № 6-2104 цс16.

Як вбачається з довідки, яка була надана Банком апеляційному суду та яка може бути прийнята апеляційним судом до уваги у цій справі як доказ, передбачений ч. 3 ст. 367 ЦПК України, на виконання вимог ч. 5 ст. 12 ЦПК України з метою повного та всебічного апеляційного перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі, ОСОБА_1 отримав дві кредитні картки згідно кредитного договору № б/н від 16.11.2010 року, а саме, кредитну картку НОМЕР_1 терміном дії до 06/13 та НОМЕР_2 терміном дії до 05/17.

Тобто, фактично ОСОБА_1 міг користуватись кредитними коштами та відповідно здійснювати погашення по кредиту через останню видану йому картку №НОМЕР_2 терміном дії до 31 травня 2017 року.

Враховуючи правову природу даного кредитну договору, а саме, що відповідач може періодично брати кредитні кошти та зобов`язаний їх відповідно періодично повертати, а також те, що в позовній заяві сам позивач вказав, що кінцевий термін повернення кредиту відповідає строку дії картки, слід прийти до висновку про те, що строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, зазначеного на картці (строку кредитування), то момент закінчення строку кредитування збігається зі строком дії картки, тобто в даному випадку 31.05. 2017 року.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постановах від 06.11.2013 року (справа № 6-116цс13), 19.03.2014 року (справа № 6-14цс14), 17.09.2014 року (справа № 6-95цс14), 19.11.2014 року (справа № 6-160цс14) та підтримав Верховний Суд у своїй постанові від 06.03.2018 року, провадження №61-88св17 (справа №2120/12694/12).

Таким чином, врахувавши вищевказану позицію Великої Палати Верховного Суду стягненню підлягають проценти та пеня нарахованні до закінчення строку кредитування, який збігається зі строком дії картки до 31.05.2017 року, а після строку дії картки в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно розрахунку заборгованості наданого Банком, заборгованість за відсотками у відповідача перед Банком відсутня.

Банк просив стягнути проценти нараховані на прострочений кредит згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України лише за два місяці за жовтень та листопад 2019 року в сумі 504.06 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених Кодексом випадках.

Оскільки Банк просить стягнути проценти в розмірі 504.06 грн лише за жовтень та листопад 2019 року, тобто після закінчення строку кредитування, а суд розглядає справу, в межах заявлених позовних вимог, тому проценти в розмірі 504.06 грн піддлягають стягненню з відповідача на користь позивача на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, що узгоджується з правовою позицією викладеною в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04.07.2018 року (справа № 14-154цс18).

Згідно розрахунку заборгованості вбачається, що Банком за кредитним договором б/н від 16.11.2010 року станом на 01.12.2019 року нарахована пеня в розмірі 22519.42 грн та штраф в розмірі 500 грн ( фіксована частина), 1322.87 грн ( процентна складова), яку Банк просив стягнути з відповідача.

Частиною 1 статті 546 цього Кодексу встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

В силу ч. ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконання або неналежного виконання зобов`язання.

За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності за одне й те саме правопорушення.

Посилаючись на правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року справа№6-2003цс15, та враховуючи, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення. У зв`язку із зазначеним суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафів.

Враховуючи, що строк дії кредитної картки сплив 31 травня 2017 року, відповідно до розрахунку заборгованості наданого Банком станом на 31 травня 2017 року сума пені становить 559.05 грн ( а.с.9-13), відповідач із заявою до суду про застосування строку позовної давності не звертався, тому вимоги щодо стягнення з ОСОБА_1 пені підлягають частковому задоволенню в розмірі 559.05. грн, яка нарахована Банком станом на 31 травня 2017 року ( до закінчення строку кредитування), що узгоджується з правовою позицією викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04.07.2018 року (справа № 14-154цс18),яку мають враховувати загальні суди в силу вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню проценти від простроченої суми на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України в розмірі 504.06 грн, пеня за двома складовими: 209.05грн - нараховаа пеня за прострочене зобов`язання по кредиту, 350 грн щомісячне нарахування пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн, яка виникла станом на 31.05.2017 року, а всього підлягає стягненню 1063.11 грн.

За таких обставин рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині щодо відмови у стягнення заборгованості за процентами та пенею підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Отже висновок суду першої інстанції, зокрема, щодо відсутності доказів укладення між сторонами кредитного договору є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи, зокрема наданою Банком копією анкети-заяви від 16 листопада 2010 року та відповідної довідки про умови кредитування, а також випискою по руху грошових коштів.

Аргументи апеляційної скарги частково є виправданими.

Питання розподілу судових витрат між сторонами підлягає вирішенню в порядку ст. 141 ЦПК України.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог та апеляційної скарги з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 334.20 грн за подання позовної заяви, 501.30 грн за подання апеляційної скарги, а всього 835.50 грн.

02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-IX (далі Закон № 540-IX).

За змістом підпункту 3 пункту 12 розділу XII «Прикінцевих положень» вказаного Закон № 540-IX під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 02 березня 2020 року у цій справі в оскаржуваній частині відмовлених позовних вимог про стягнення процентів та пені скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в частині відмовлених позовних вимог про стягнення процентів та пені - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 16 листопада 2010 року в розмірі 1063.11 грн з яких: 504.06 грн проценти, 209.05 грн- нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 350 грн нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.

В іншій частині рішення суду не переглядається.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 334.20 грн. за подання позовної заяви, 501.30 грн. за подання апеляційної скарги, а всього 835.50 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) процесуальні строки щодо касаційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Повна постанова складена 21 травня 2020 року.

Головуючий, суддя - Суддя Суддя

Подліянова Г.С. Маловічко С.В. Кочеткова І.В.