гСправа № 358/845/20 Провадження № 2-о/358/81/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2020 року м. Богуслав

Богуславський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Тітова М.Б.

за участю:

секретаря судового засідання Зеленько О.Д.,

представника заявника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Богуславі цивільну справу за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа Богуславський РВ ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області про встановлення факту постійного проживання особи на території України,-

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою, в якій просить встановити факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно проживав на території України станом на 24 серпня 1991 року та на ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Свої вимоги заявник обґрунтовує тим, що він народився в Республіці Вірменії. З моменту народження і по сьогоднішній час він невід`ємно пов`язує себе з Україною, оскільки значний час проживає в Україні, де здійснював свою трудову діяльність, яка почалася ще з травня 1986 року і продовжувалась до 20 грудня 1991 року, що підтверджується копією його трудової книжки.

На даний час він проживає на території України в АДРЕСА_1 , та враховуючи факт свого постійного проживання станом на 24 серпня 1991 року на території України, він бажає реалізувати своє право на отримання посвідки на постійне місце проживання в Україні, але Богуславський РВ ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області не видає йому вказану довідку та запропоновано з метою підтвердження факту проживання в Україні станом на 24 серпня 1991 року та на 13 листопада 1991 року звернутися до суду.

Представник заявника ОСОБА_1 в судовому засіданні просив задовольнити заяву ОСОБА_2 , посилаючись на вищевказані обставини. Також зазначив, що встановлення даного факту має для заявника юридичне значення, оскільки надасть можливість в майбутньому реалізувати право на отримання посвідки на постійне місце проживання в Україні.

Представник заінтересованої особи Богуславського РВ ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області подав до суду заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, щодо вирішення заяви покладаються на розсуд суду.

Заслухавши представника заявника, свідка та дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Заявник ОСОБА_2 бажає отримати посвідку на постійне місце проживання в Україні, а тому звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року та станом на ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в Республіці Вірменія, що підтверджується копією паспорта громадянина Республіки Вірменія.

Згідно копії трудової книжки серії НОМЕР_1 виданої 17.06.1986 року на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , вбачається, що він з 05.05.1989 року по 21.11.1989 року, з 04.05.1990 року по 14.11.1990 року, з 13.03.1991 року по 20.12.1991 року працював асфальтувальником в колгоспі «Перше Травня» Миронівського району Київської області.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснив суду, що він станом на 1991 рік та на даний час проживає в с. Юхни Миронівського району Київської області. Він підтверджує той, факт, що протягом 1989-1991 років ОСОБА_2 працював в колгоспі «Перше Травня» та проживав в с. Юхни Миронівського району Київської області, де в складі бригади асфальтували дороги.

Реалізація права заявника отримати посвідку на постійне проживання в Україні залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 ІНФОРМАЦІЯ_4 , який має юридичне значення.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Питання громадянства України регулюється Конституцією України, законами України, указами Президента України, міжнародними договорами України. Основними нормативно-правовими актами з питань громадянства України є Закон України «Про громадянство України» та Указ Президента України від 27.03.2001 року № 215 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України».

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року.

Відповідно до п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року.

На підставі п.п. 7-9 Порядку встановити належність до громадянства України може особа, яка перебувала у громадянстві колишнього СРСР та не мала прописки, але фактично постійно проживала на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року.

Пунктом 44 Порядку визначено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до ІНФОРМАЦІЯ_5 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України» або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до п.2 ч.5 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз`яснено, що у порядку ч.2 ст.256 ЦПК суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 256 ЦПК України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року та 13.11.1991 року, який має юридичне значення.

Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

В судовому засіданні належними та допустимими доказами заявник підтвердив факт його постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року та на ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заявнику ОСОБА_2 встановлення факту про його постійне проживання на території України станом на 24.08.1991 року та на ІНФОРМАЦІЯ_6 , необхідне для реалізації належних прав як громадянина України в майбутньому, тому враховуючи вищевикладене та проаналізувавши всі надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_2 підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись 4, 10-13, 57, 81, 89, 141, 223, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, положеннями Закону України «Про громадянство України» та Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженим Указом Президента України від 27.03.2001 року № 215, суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання особи на території України - задовольнити.

Встановити юридичний факт, а саме факт постійного проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території України станом на 24 серпня 1991 року та на ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: суддя М. Б. Тітов