Житомирський апеляційний суд
Справа №278/3496/19 Головуючий у 1-й інст. Грубіян Є. О.
Категорія 70 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Галацевич О.М.,

суддів: Борисюка Р.М., Григорусь Н.Й.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 ,

на рішення Житомирського районного суду Житомирської області, ухвалене 19 березня 2020 року суддею Грубіяном Є.О. у м. Житомирі, повний текст рішення складено 19 березня 2020 року,

у справі №278/3496/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів,

в с т а н о в и в :

У грудні 2019 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом, у якому просила збільшити розмір аліментів на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до Ѕ частини всіх видів заробітку (доходу) їх батька - ОСОБА_3 , але не менше 50 % від прожиткового мінімуму на утримання дитини відповідного віку, до досягнення ними повноліття, починаючи з дня подання позовної заяви. Також просила стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на утримання сина ОСОБА_4 , щомісячно, в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень для оплати лікування останнього. Обґрунтовуючи позов, послалась на погіршення свого матеріального стану у зв`язку із виниклою у 2019 році пожежею в будинку, де вона проживає разом з дітьми, та ліквідацією її наслідків, погіршення свого здоров`я, збільшення потреб дітей та їх хвороби, отримання відповідачем у 2018 році доходу в сумі 1 382 209 грн, наявність у нього нерухомого та рухомого майна, ненадання ним матеріальної допомоги дітям.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 19 березня 2020 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення, ухвалити нове, яким задовольнити позов ОСОБА_2 .

На його думку, судом при вирішенні спору не враховано матеріальний стан та соціальний статус сторін, надані позивачкою докази.

У своїх доводах послався на правові позиції викладені у постановах Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13 та Верховного Суду від 12 вересня 2018 року у справі № 459/2181/17.

У відзиві ОСОБА_3 просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 , а рішення суду залишити без змін. Вказав, що позивачка не довела обставин, на які посилалася, як на підставу своїх позовних вимог.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Згідно частини другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У частині першій статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 04.06.2014 стягнуто з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , в розмірі 3 000 грн щомісячно, починаючи з 27.02.2014 року і до повноліття дітей (а.с. 17).

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 03.09.2014 рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 04.06.2014 змінено. Вирішено стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дітей в твердій грошовій формі по 500 гривень щомісячно на кожну дитину.

Заочним рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 16.11.2018 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів задоволено. Збільшено розмір стягуваних аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання дітей з 500 гривень до 1200 гривень щомісячно на кожну дитину, до досягнення дітьми повноліття (а.с. 19-20).

Постановою Житомирського апеляційного суду від 30.01.2019 заочне рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 16.11.2018 залишено без змін (а.с. 21-24).

У поданій позовній заяві ОСОБА_2 просила визначений судом розмір аліментів в твердій грошовій сумі змінити та стягувати їх у частці від доходів платника аліментів, а саме в розмірі 1/2 всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму на утримання дитини відповідного віку, до досягнення повноліття дітьми.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачкою не доведено визначені законом підстави для збільшення розміру аліментів.

Такий висновок суду є правильним, відповідає встановленим судом обставинам справи та нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для зміни розміру та способу присудження аліментів колегія суддів вважає безпідставними, враховуючи наступне.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Частинами першою та другою статті 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Позивачка не довела суду обставин, на які посилалась як на обґрунтування своїх вимог, та які б давали підстави вважати, що матеріальний стан відповідача покращився, а її матеріальний стан та здоров`я погіршились, що могло бути підставою для зміни розміру аліментів, зокрема їх збільшення та зміни способу їх присудження.

При цьому, потреба у значно більших коштах на утримання дітей, на яку посилалась позивачка, не є підставою для застосування положень ст. 192 СК України до спірних правовідносин та не підтверджена будь-якими належними доказами.

Розмір аліментів, що на даний час стягуються з відповідача, не є меншим встановленого законом мінімального гарантованого розміру. Крім того, законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України (50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку) навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення. Зокрема, Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Надані позивачкою докази не підтверджують значного покращення матеріального становища платника аліментів з часу ухвалення заочного рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 16.11.2018, яким позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів задоволено та збільшено розмір стягуваних аліментів на утримання дітей з 500 гривень до 1200 гривень щомісячно на кожну дитину. Так, отримані ним у 2019 році доходи в сумі 778592,21 грн є валовими доходами останнього, як фізичної особи-підприємця. Ці доходи не перевищують розмір доходів, у тому числі від підприємницької діяльності, отриманих ним у 2018 році (1382209 грн). Зазначене підтверджується доданими позивачкою до позовної заяви декларацією відповідача за 2018 рік та витребуваними судом першої інстанції за клопотанням її представника відомостями з Державного реєстру фізичних осіб платників податків ДПС України про суми виплачених доходів (а.с.38-44, 70-71). Посилання ОСОБА_2 на набуття відповідачем автомобіля у 2017 році, що відображено у декларації останнього за 2018 рік, також не можуть бути підставою для задоволення позову. Крім того, декларація за 2018 рік спростовує доводи позивачки про наявність у відповідача на праві власності нерухомого майна (а.с. 40).

Судом першої інстанції правильно зазначено, що позивачкою не надано належних доказів понесення витрат на ліквідацію пожежі у будинку, в якому вона проживає разом з дітьми, та погіршення у зв`язку з цим її матеріального стану, як одержувача аліментів. Надана суду до позовної заяви довідка від 02.12.2019 Служби у справах дітей та сім`ї Тетерівської сільської ради Житомирського району Житомирської області (а.с. 37) свідчить про ліквідацію наслідків пожежі шляхом заміни електричної проводки, ремонту підлоги у кухні, фарбування стін, приведення кімнат до відповідного санітарно-гігієнічного стану, проте не є доказом зміни матеріального стану одержувача аліментів.

Надані ОСОБА_2 медичні документи про стан її здоров`я (а.с.30-34, 48), не свідчать про його погіршення. Суд першої інстанції надав належну оцінку таким обставинам, які не потребують додаткового аналізу.

Посилання позивачки на необхідність витрат на лікування дітей, а також витрат, пов`язаних з розвитком їх здібностей, не можуть бути підставою для задоволення позову про збільшення розміру аліментів, оскільки такі витрати можуть бути стягнуті з відповідача в порядку ст. 185 СК України.

Разом з тим, відсутність належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження необхідності передбачуваних витрат на лікування сина ОСОБА_7 відповідно до наданої позивачкою виписки із медичної карти стаціонарного хворого (а.с. 35), стали підставою для обґрунтованої відмови суду у частині задоволення позову про стягнення у порядку ст. 185 СК України додаткових витрат для періодичної щомісячної оплати лікування цієї дитини в сумі 1000 грн.

Дана справа згідно п. 3 ч.6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, а тому, відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, судове рішення у цій справі не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 19 березня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 27 травня 2020 року.