22-ц/804/1652/20
265/6850/19

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2020 року м. Маріуполь

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Мальцевої Є.Є., суддів Принцевської В.П., Баркова В.М.,

учасники справи:

позивач комунальне комерційне підприємство «Маріупольавтодор»,

відповідач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевскього районного суду міста Маріуполя Донецької області від 12 лютого 2020 року, ухвалене у складі судді Копилової Л.В., повний текст якого складений 21 лютого 2010 року, в справі за позовом комунального комерційного підприємства «Маріупольавтодор» до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В:

07 жовтня 2019 року представник комунального комерційного підприємства «Маріупольавтодор» (далі ККП «Маріупольавтодор») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 30 липня 2019 року, відповідач ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом автомобілем Mersedes - Benz, державний номерний знак НОМЕР_1 , допустив наїзд на леєрну огорожу, розташовану за адресою по АДРЕСА_1 , яка належить позивачу та знищив її. Власником вказаного транспортного засобу є ОСОБА_2 . Постановою Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 04 вересня 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 гривень. Таким чином внаслідок цієї ДТП позивачу було завдано матеріальну шкоду в розмірі вартості шістьох секцій леєрної огорожі, вартістю по 5 781,60 грн. за кожну, в загальній сумі 34 689,60 грн. Просить суд стягнути з відповідачів на їх користь матеріальну шкоду у вказаному розмірі та судовий збір в сумі 1 921 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 12 лютого 2020 року позов ККП «Маріупольавтодор» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволений. Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ККП «Маріупольавтодор» матеріальну шкоду в розмірі 34689 гривень 60 копійок та у відшкодування судових витрат 1921 гривню: по 960 гривень 50 копійок з кожного відповідача.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові.

Апеляційну скаргу обґрунтував тим, що при пред`явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті ДТП безпосередньо до особи, яка заподіяла шкоду та власника джерела підвищеної небезпеки, до участі у справі необхідно залучити страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред`явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі.

Суд не перевіряв, що позивач не звертався до страховика з вимогами про страхове відшкодування, доказів про відмову у такої виплаті суду не надавав. При цьому відповідач звертався до страховика із повідомленням про страховий випадок, суду надав такі відомості. Вважає, що суд помилково не врахував правові висновки Великої Палати Верховного Суду в постанові від 04.07.2018 року у справі №755/18006/15-ц.

Відповідно до ч.13 ст.7, ч.ч. 1,3 ст.368, ч.1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається апеляційним судом в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіряючи справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд виходить з наступного.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 30 липня 2019 року об 11 год 30 хв. відповідач ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом автомобілем Mersedes - Benz, державний номерний знак НОМЕР_1 , допустив наїзд на леєрну огорожу, розташовану по АДРЕСА_1 . Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди завдано збитків КВП «Маріупольавтодор» у вигляді пошкодження леєрної огорожі.

Постановою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 04 вересня 2019 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 гривень.

Згідно з локальним кошторисом на будівельні роботи №4-1-2 відновлення леєрної огорожі, розташованої на АДРЕСА_1 вартість відновлення шести одиниць леєрної огорожі складає 34 689 грн. 60 коп..Розмір шкоди в сумі 34 689 грн. 60 коп. підтверджується також довідкою ККП «Маріупольавтодор».

Вирішуючи спір, суд виходив з того, що відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Тому суд приходить до висновку про наявність підстав відшкодування заподіяної позивачу шкоди обома відповідачами, та стягнув з них 34 689, 60 грн. солідарно.

Погодитися з таким висновком суду не можливо у зв`язку з наступним.

За положеннями ч.1ст.16 ЦК України, ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За положеннями ч.ч. 1, 2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (ст.1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст.979 ЦК України).

Відповідно до ст.980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Відносини у сфері страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до п.1.1 ст.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальники - юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу.

За п.1.2 ст.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховики - страхові організації, що мають право на здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно до вимог, встановлених цим Законом та Законом України «Про страхування».

Згідно з положеннями ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно з п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), в якій Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, сформульованого Верховним Судом України у постанові від 23 грудня 2015 року у справі № 6-2587цс15, відповідно до якого страховик, який виплатив страхове відшкодування, мав право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема, право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування.

Матеріалами справи встановлено, що 07.09.2018 року між ОСОБА_2 та АТ «СГ «ТАС» (приватне) укладено поліс № АМ/7765725 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який був чинним на час дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 30 липня 2019 року (а.с.38).

Цим полісом забезпечено транспортний засіб марки Mersedes - Benz, державний номерний знак НОМЕР_1 , та встановлено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну 100 000,00 грн., за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю 200 000,00 грн., франшиза 0 грн..

Більш того, 30 липня 2019 року страхувальник ОСОБА_2 направив до страховика повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду з обставинами, які відображені в протоколі поліції (а.с.39-40).

З огляду на викладене, обґрунтованими є доводи відповідача ОСОБА_2 , який заперечував проти відшкодування завданої шкоди, оскільки відповідний обов`язок покладений на страховика у межах суми страхового відшкодування.

Саме така правова позиція міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року по справі №755/18006/15-ц.

Суд першої інстанції не врахував, що за наявності вини у скоєнні ДТП страхувальника саме страхова компанія зобов`язана відшкодувати завдану майнову шкоду у межах ліміту відповідальності, передбаченого полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/7765725 від 07 вересня 2018 року.

З матеріалів справи неможливо встановити, чи звертався позивач до страховика за виплатою страхового відшкодування; чи не відшкодована позивачу шкода за рахунок страхової компанії; чи страховик відмовився від здійснення страхової виплати та чи є підстави звільнення страховика від обов`язку з виплати страхового відшкодування, оскільки позивачем таких доказів суду не надано.

Вказані обставини мають значення для вирішення спору, оскільки на відповідача можна покласти відповідальність лише у разі, якщо відповідно до умов договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

Звертаючись до суду, позивач на власний розсуд скористався своїми процесуальними правами, не заявив клопотання про залучення до участі у справі в якості співвідповідача страхової компанії. Суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за таким позовом, що пред`явлений, і щодо тих відповідачів, які зазначені в ньому. Отже, позивач повинен зазначити належних відповідачів згідно з його позовними вимогами, а суд, в свою чергу, в порядку статті 51 ЦПК України повинен вживати заходів для вирішення питання про залучення до участі у справі співвідповідача страхової компанії, але не мав можливості зробити це без волевиявлення і клопотання позивача, який наполягав на вирішенні його вимог саме щодо завдавача шкоди.

З огляду на встановлені судом фактичні обставини, необґрунтованим є висновок суду першої інстанції про задоволення позову. Посилання суду на те, що правова у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року по справі №755/18006/15-ц не може бути застосована по даній справі, є помилковим, оскільки така практика є усталеною, підтримана судовою практикою у постановах Верховного Суду від 14 серпня 2019 року у справі №753/881/2017, від 25 вересня 2019 року у справі №415/ 3676/16-ц, від 19 лютого 2020 року у справі № 263/17067/17, від 15 квітня 2020 року у справі № 201/7200/18.

Згідно з ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскаржене судове рішення не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст.376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення і ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. У зв`язку з цим апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню.

У відповідності до положень статті 141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням апеляційної скарги відповідача, на його користь необхідно відшкодувати судові витрати за оскарження рішення суду першої інстанції в розмірі 2881,5 грн..

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 08 квітня 2020 року зупинена дія рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 12 лютого 2019 року до закінчення його перегляду в апеляційному порядку.

У зв`язку з тим, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню, то не має підстав для поновлення його виконання.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-382 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 12 лютого 2020 року скасувати.

У задоволені позову комунального комерційного підприємства «Маріупольавтодор» до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - відмовити.

Стягнути з комунального комерційного підприємства «Маріупольавтодор» (ід. код 40940113) на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ) у відшкодування судових витрат 2881 (дві тисячі вісімсот вісімдесят одну) грн 50 коп..

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складений 13 травня 2020 року.

Судді :

Є.Є. Мальцева

В.М. Барков

В.П. Принцевська