Справа № 136/411/20
провадження № 2/136/112/20
РІШЕННЯ

іменем України

"30" липня 2020 р. м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді Кривенка Д.Т.

за участі секретаря судового засідання Марчук Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Липовець цивільну справу у порядку письмового провадження зха правилами спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду із вищевказаним позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (далі - відповідачі), обґрунтовуючи його підставність тим, що їй, ОСОБА_1 на праві власності належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 . Відповідачі - ОСОБА_2 приходиться їй рідним батьком, ОСОБА_3 являється співмешканкою останнього.

Позивач вказує у позові, що її батьки ( ОСОБА_2 та ОСОБА_5 ) після набуття нею у власність об`єкта нерухомості проживали у ньому разом, утім їх сімейне життя не складалось через недостойну поведінку батька та скандали між ними, мати залишила батька. Після чого до нього вселилась відповідач ОСОБА_3 , та вони постійно проживають без реєстрації у належному їй житловому будинку, поводять себе зухвало, не допускають її та чоловіка до будинку, вони занапастили приміщення будинку та прилеглі території, внаслідок чого він став неможливим до користування, незважаючи на те, що до цього було зроблено капітальні ремонтні роботи. Крім цього, відповідачі не сплачують комунальні платежі, внаслідок чого утворилась заборгованість.

На даний час вони з чоловіком проживають у найманій квартирі, сплачують орендну плату та несуть інші витрати щодо утримання чужого майна. При цьому, вони з чоловіком чекають на народження дитини, утім повернутись у належний їй житловий будинок не мають можливості, оскільки батько та його співмешканка створюють умови неможливі для їх проживання.

Ураховуючи наведене, позивач вказує, що такі дії відповідачів перешкоджають її як власнику здійснювати свої правомочності щодо належного їй майна, чим порушуються її права на вільне володіння належним їй майном, утім у добровільному порядку відповідачі не бажають усунути порушення, що стало підставою для звернення до суду із даним позовом.

У визначений судом строк відзиву відповідачі не надали.

Ухвалою суду від 06.04.2020 розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

У визначений судом строк відповідачі заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін не надали, також не надали зустрічного позову в межах визначеного судом строку, тому суд здійснює розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши усі зібрані у справі докази, встановив, що ОСОБА_6 являється власницею житлового будинку та господарських будівель, що розташований в АДРЕСА_1 , на що вказує договір дарування від 24.03.2006 (а.с.13); рішення постійно діючого третейського суду (а.с.10); довідка КП «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» (а.с.14); технічний паспорт на житловий будинок, де власником об`єкта нерухомості зазначено позивача ОСОБА_6 (а.с.15-23).

Факт зміни прізвища позивача із ОСОБА_6 на ОСОБА_1 підтверджено свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_1 (а.с.7).

Із довідки виданої виконавчим комітетом Приборівської сільської ради Липовецького району від 30.01.2020 за №42 (а.с.24) слідує, що у житловому будинку в АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 , яка є власником житлового будинку та її чоловік ОСОБА_7 , інші особи не зареєстровані.

Як убачається із Договору оренди квартири (житлового приміщення) від 01.02.2020 (а.с.35), ОСОБА_1 винаймає житлове приміщення для проживання (квартиру), що розташоване в АДРЕСА_2 та сплачує орендну плату.

Згідно з Актом обстеження факту проживання від 03.12.2019 складеного депутатом сільської ради ОСОБА_8 за участі сусідів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та затвердженого сільським головою Березюк Ф. (а.с.30) слідує, що у житловому будинку в АДРЕСА_1 власником якого є ОСОБА_1 проживають без реєстрації місця проживання - ОСОБА_2 із співмешканкою ОСОБА_3 .

Із позовної заяви та документів доданих до позову встановлено, що відповідач ОСОБА_2 приходиться батьком позивачеві, а ОСОБА_3 співмешканкою ОСОБА_2 .

Позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом, вказуючи, що відповідачі псують належне їй майно та перешкоджають її як власнику здійснювати свої правомочності щодо нерухомого майна, чим порушуються її права на вільне володіння належним їй майном.

Стаття 157 ЖК України встановлює, що виселення членів сім`ї власника житла здійснюється за рішенням суду на підставах, визначених ч. 1 ст. 116 ЖК України, тобто на підставах, аналогічних виселенню членів сім`ї наймача.

До таких підстав закон відносить: а) систематичне руйнування або псування житлового приміщення; б) використання його не за призначенням; в) систематичне порушення правил співжиття, що робить неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку. При цьому, виселення допускається за умови, що вжиті заходи громадського впливу виявились безрезультатними.

Аналізуючи зібрані у справі докази судом встановлено, що 19.02.2018 ОСОБА_6 зверталась до Липовецького ВП ГУНП у Вінницькій області із заявою про виселення її батька ОСОБА_2 з належного їй будинку, що розташований в АДРЕСА_1 , в якому він проживає, оскільки він вчиняє протиправні дії щодо її матері ОСОБА_5 ..

За наслідками розгляду вказаного звернення було складено довідку «Про результати розгляду звернення ОСОБА_6 », відповідно до якої останній рекомендовано звернутись до суду для вирішення цивільно - правового спору (а.с.25-28).

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (стаття 13 ЦПК України).

Розподіл між сторонами тягаря доказування визначається предметом спору. За загальним правилом обов`язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Згідно пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Судом встановлено та позивачем не заперечувались обставини щодо надання згоди на проживання в належному їй будинку її батька - відповідача у справі ОСОБА_2 , утім відсутні докази щодо надання згоди на проживання іншого відповідача ОСОБА_3 , яка приходиться позивачеві чужою людиною.

Суд вважає не доведеними позивачем обставини щодо систематичного руйнування або псування належного їй житлового приміщення членом її сім`ї - відповідачем ОСОБА_2 ; систематичного порушення ним правил співжиття, що унеможливлює спільне проживання в одному житловому приміщенні з ним.

Також позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що нею вживались заходи щодо попередження або громадського впливу щодо ОСОБА_2 , зокрема, заходи попередження, що застосовуються уповноваженими органами (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення), тощо та які не дали позитивних результатів.

Суд вважає не доведеними позивачем обставини щодо необхідності сплати відповідач ОСОБА_2 витрат по утриманню належного їй житлового будинку (сплати комунальних витрат, тощо), оскільки угоди про порядок користування цим приміщенням, зобов`язання його брати участь у витратах по утриманню будинку і при домової території та проведенню ремонту, матеріали справи не містять.

Надані на підтвердження протиправності поведінки відповідача ОСОБА_2 докази, зокрема звернення позивача до правоохоронних органів щодо вчинених ним дій по відношенню до його колишньої дружини - матері позивача, не є належними доказами обставин, що підлягають доказуванню у даній справі, оскільки вони не мають відношення до користування сторонами цього спору жилим приміщенням, а є з`ясуванням сімейних стосунків колишнього подружжя.

При цьому, доводи позивача в частині того, що вона має намір проживати у належному їй житловому будинку не є підставою для виселення, оскільки, відповідно до ст. 157 ЖК України, члена сім`ї власника може бути виселено у випадках, передбачених ч. 1 ст. 116 ЖК, а не у зв`язку з тим, що приміщення необхідне для проживання самого власника, а доказів неможливості проживання позивача із батьком у одному будинку матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. 9 ч. 4 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим примушенням інакше, як з підстав і порядку передбачених законом.

Ураховуючи те, що позивачем не доведено порушення відповідачем ОСОБА_2 правил співжиття у сфері житлових відносин, що унормовані ст..116 ЖК України, не встановлено інших правових підстав за наявності яких особа може бути позбавлена права користування житловим приміщенням, тому посилання лише на те, що позивач є власником жилого приміщення, який має охоронюване законом право володіння, користування і розпорядження належним йому майном, не може бути підставою для виселення.

За таких підстав суд вважає, що позов в цій частині не підлягає до задоволення.

Що стосується вимог позивача до відповідача ОСОБА_3 , то суд виходить з такого.

За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. (ст..156 ЖК України).

Відповідно до частини 1 статті 109 ЖК України виселення із займаного житлового приміщення допускається з підстав, установлених законом; виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідачка ОСОБА_3 є співмешканкою її батька ОСОБА_2 , згоди на її вселення позивач не надавала, отож вона протиправно вселилась у належний позивачеві житловий будинок.

Відповідно до приписів ч. 4 ст. 41 Конституції України, ст. 319, частин 1, 2 ст. 321 ЦК власник не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у цьому праві.

Згідно ч. 3 ст. 116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

За встановлених обставин, суд дійшов висновку, що наявність порушених прав позивача зі сторони відповідача ОСОБА_3 є доведеною, отож такі права позивача підлягають захисту судом у спосіб, що нею обраний шляхом зобов`язання вчинити відповідача дії щодо усунення позивачеві перешкод у користуванні її власністю шляхом виселення особи, яка допустила такі порушення.

Вирішуючи питання судових витрат, суд керується Главою 8 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Ураховуючи те, що позов задоволено частково суд присуджує документально підтверджені судові витрати із сплати судового збору із відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог.

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків, тощо).

Зважаючи на те, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає, що в стягненні таких витрат слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.15, 16, 319, 321, 383, 386, 391 ЦК України, ст. 109, 116, 150, 157, 162 Житлового Кодексу України, ст. 12, 13, 137, 141, 263-265, 274-279 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення, - задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , усунути перешкоди у здійсненні права власності ОСОБА_1 належним їй житловим будинком, що розташований в АДРЕСА_1 , шляхом виселення ОСОБА_3 з даного будинку.

У решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 840, 80 грн.

Відмовити у стягненні витрат на професійну правничу допомогу на користь ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів учасниками справи до Вінницького апеляційного суду через Липовецький районний суд Вінницької області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.Т. Кривенко