Справа № 932/6859/20
Провадження № 2/932/3392/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2020 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого - судді Кудрявцевої Т.О.

при секретарі - Левчинській А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального провадження в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про припинення права власності на частку у спільному майні, визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

15.06.2020 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом до ОСОБА_2 , в якому просила припинити право власності ОСОБА_2 на 8/100 частину домоволодіння, що розташовано за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за нею право власності на 8/100 частин зазначеного домоволодіння, загальною площею 226,5 кв.м., житловою площею 130,4 кв.м., Опис: літ. А-1 житловий будинок, загальною площею 226,5 кв.м., житловою площею 130,4 кв.м., літ. Б сарай, літ. В сарай з погребом, літ Д сарай, літ. И вбиральня, літ. К, Л, М, Н сараї, літ. О зливна яма, №1-8, І, ІІ споруди, у зв`язку з припиненням права власності за ОСОБА_2 .

В обгрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що вона є співвласницею 15/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1 . Відповідач є співвласницею 8/100 частини цього домоволодіння на підставі рішення народного суду Бабушкінського району м.Дніпропетровська від 18.12.1990 року та Акту ідеальних часток від 08.09.2003 року, затвердженого начальником комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації». Відповідач не проживає у даному домоволодінні з 1993 року, не приймає участі в утриманні квартири та збереженні спільного майна, не сплачує податки та збори, інтересу до квартири не проявляє, не займається ремонтними роботами та не компенсує у подальшому витрати, що понесли співвласники. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23.12.2010 року, ухваленим у справі за позовом співвласника домоволодіння ОСОБА_6 , з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_6 на повернення витрат з ремонту будинку 1254 грн. Також, Бабушкінським районним судом м.Дніпропетровська від 31.07.2012 року по справі №403/10129/12 постановлено ухвалу про розшук ОСОБА_2 , однак вона розшукана не була, місце її знаходження невідоме, за адресою належної їй квартири жодного разу у період з 1993 року вона не з`являлася.

Позивач зазначає, що оскільки частка в домоволодінні, що належить відповідачу на праві власності, є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування є неможливим, вона просить суд припинити право власності ОСОБА_2 на 8/100 частин домоволодіння, що розташовано за адресою: АДРЕСА_1 , з компенсацією вартості даної частки, що буде внесена нею на депозитний рахунок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська, та визнати за нею право власності на 8/100 частин вищезазначеного домоволодіння.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.06.2020 року суддя Кудрявцева Т.О. визначена для розгляду даної справи.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10.08.2020 року у справі відкрито загальне позовне провадження з призначенням проведення у справі підготовчого провадження.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28.08.2020 року за клопотанням представника позивача витребувано з КП «ДМБТІ» відомості щодо осіб, за якими зареєстровано право власності на домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 та відомості щодо розміру часток кожного співвласника.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16.10.2020 року за клопотанням представника позивача витребувано з Сьомої Дніпровської нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_7 .

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01.12.2020 року ОСОБА_4 залучено до участі у даній цивільній справі як правонаступника третьої особи ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17.12.2020 року закрите підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду на 28.12.2020 року.

В судове засідання позивач не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, представник позивача ОСОБА_8 надала суду 28.12.2020 року письмову заяву, в якій підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила, відзив суду не надала, в наданій суду заяві представник позивача не заперечувала проти вирішення справи в заочному порядку.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28.12.2020 року постановлено про заочний розгляд справи.

Треті особи - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, від них до суду надійшли письмові заяви, в яких вони не заперечували проти задоволення позовних вимог позивача, вважали їх обгрунтованими та просили провести судове засідання у їх відсутність.

Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши докази у справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Cудом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що позивач ОСОБА_1 належить на праві власності 15/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , вона проживає та зареєстрована за вказаною адресою.

Згідно Акту ідеальних часток від 08.09.2003 року, затвердженого начальником комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації», було здійснено розрахунок ідеальних часток домоволодіння АДРЕСА_1 ) наступним чином: за ОСОБА_9 (померлою) числиться /частка не перереєстрована/, а фактично значиться 15/100 частин домоволодіння; за ОСОБА_10 - 37/100 частин домоволодіння; за ОСОБА_2 - 8/100 частин домоволодіння; ОСОБА_7 належить 25/100 частин домоволодіння; ОСОБА_5 належить 13/100 частин домоволодіння.

Належність ОСОБА_2 на праві власності 8/100 часток домоволодіння по АДРЕСА_1 підтверджується листом Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради № 10482 від 16.11.2006 року.

Спадщину після смерті ОСОБА_9 , яка відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , за правом спадкування за заповітом, у вигляді частки у праві спільної власності на домоволодіння прийняла її донька - ОСОБА_11 .

Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 02.02.2006 року за співвласником ОСОБА_6 було визнано право власності на 15/100 часток вказаного домоволодіння.

Рішенням Бабушкінського районного суду від 27.12.2013 року, ухваленим у цивільній справі №2-2792/11 за позовом ОСОБА_12 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_10 , Дніпропетровської міської ради, виконавчого комітету і Головного архітектурно-планувального управління Дніпропетровської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно та переобладнані приміщення, встановлено, що ОСОБА_12 власними силами і коштами здійснила перебудову сараю в літню кухню та зробила перепланування в жилому будинку. Цим рішенням за ОСОБА_12 визнано право володіння і користування у жилому будинку під літ. «А-1» в натурі квартирою три загальною площею 41 м2 та жилою площею 25,7 м2, яка складається з коридору 3-1 площею 4,1 м2, вітальні 3-2 площею 15,8 м2, жилої кімнати 3-3 площею 9,9 м2, кухні 3-4 площею 7,1 м2, санвузлу 3-5 площею 1,9 м2, тамбуру 3-І площею 2,2 м2, а так само в натурі господарською будівлею під літ. «Р» площею 13,9 м2, залишивши у загальному користуванні вбиральню під літ. «И», побутові споруди №№1-3, мостіння І, ІІ та в жилому будинку під літ. «А-1», Ѕ коридору 2-1 площею 7,5 м2 і Ѕ коридору 2-2 площею 2,5 м2, що разом відповідає 15/100 частці ОСОБА_12 у праві спільної часткової власності на домоволодіння на АДРЕСА_1 .

Як вбачається із Договору дарування від 04.07.2017 року, посвідченого завідуючою Сьомої Дніпровської державної нотаріальної контори Черновською Л.Г., що зареєстровано в реєстрі за №2-1447, ОСОБА_12 15/100 частини домоволодіння за АДРЕСА_1 , подарувала позивачці у даній справі - ОСОБА_1 .

Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №8925 від 21.06.2018 року ОСОБА_1 є співвласницею 15/100 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 та вона зареєстрована за вказаною адресою з 29.05.2006 року.

Згідно відповіді Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради від 10.09.2020 року № 10428, наданої на виконання ухвали Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28.08.2020 року про витребування доказів, станом на 31.12.2012 в інвентаризаційній справі за адресою: АДРЕСА_1 містяться відомості про право власності за: гр. ОСОБА_13 10/100 ч. (частка не анульована); гр. ОСОБА_2 8/100 ч.; гр. ОСОБА_5 13/100 ч.; гр. ОСОБА_10 37/100 ч.; гр. ОСОБА_6 15/100 ч. (частка не анульована); гр. ОСОБА_7 - 25/10 ч. (частка не зареєстрована).

Як вбачається з оглянутої за клопотанням представника позивача в судовому засіданні цивільної справи №2-920/10 за позовом ОСОБА_4 до Виконавчого комітету Бабушкінської районної у місті ради, третя особа - Комунальне підприємство «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради, про визнання права власності в порядку спадкування за законом, співвласник вказаного домоволодіння - ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , яке знаходиться в матеріалах вищевказаної цивільної справи, і відповідно до інформації Сьомої Дніпровської державної нотаріальної контори спадкова справа після її смерті заведена не була.

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетрвська від 02.08.2010 року, ухваленим у даній цивільній справі №2-920/10, визнано за сином ОСОБА_7 - ОСОБА_4 , який є її спадкоємцем, право власності на 26/100 часток домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , яке складається з: у житловому будинку А-1 житлові кімнати 7-3, площею 11,1 кв.м., 7-4, площею 13,2 кв.м.; житлової прибудови А2-1, яка складається з житлової кімнати 7-2, площею 11,2 кв.м.; сіней а4-1 (передня), які складаються з приміщення 7-1, площею 7,0 кв.м.; сіней а7-1 (кухня), які складаються з приміщення 7-5, площею 6,4 кв.м.; туалет 7-6, площею 0,7 кв.м.; сараїв В,Л,Н, погрібу під В, огорожі №6; хвіртки №5, вартістю 82 грн.; у загальному користуванні: споруди №1-3, мостіння І, ІІ, убиральня И. Дане рішення суду вступило в законну силу і встановлені ним обставини не підлягають доказуванню при розгляді даної справи.

Як зазначено вище, в зв`язку з зазначеним, ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01.12.2020 року ОСОБА_4 залучено до участі у справі в якості належної третьої особи як правонаступника третьої особи ОСОБА_7 .

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 з 1993 року не проживає у даному домоволодінні, в якому займала квартиру 2, не приймає участі в утриманні квартири та збереженні спільного майна, не сплачує податки та збори, інтересу до квартири не проявляє, не займається необхідними ремонтними роботами для підтримання домоволодіння у придатному для проживання та використання стані, та не компенсує у подальшому витрати, що понесли інші співвласники домоволодіння на проведення таких робіт.

Вказане, зокрема, підтверджується рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23.12.2010 року, ухваленим у цивільній справі №2-162/10 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 «Про стягнення суми», позовні вимоги позивача задоволено та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 на повернення витрат з ремонту будинку 1254 грн., на повернення судових витрат 290,24 грн., а всього 1544 грн.24 коп.

Вищезазначеним рішенням суду встановлено, що ОСОБА_2 є власницею 8/100 частин квартири АДРЕСА_2 , тобто є співвласницею спірної квартири разом з позивачкою. В зв`язку із необхідністю планового ремонту квартири, що було встановлено висновком спеціаліста, ОСОБА_6 понесла витрати на необхідні ремонтні роботи і, оскільки квартира АДРЕСА_3 була сумісною власністю з ОСОБА_6 , ОСОБА_2 зобов`язана була брати участь у витратах, пов`язаних з ремонтними роботами у приміщеннях загального користування, у добровільному порядку відповідачка понесені витрати не повернула.

Згідно приписам ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На виконання зазначеного рішення суду, яке вступило в законну силу, Бабушкінським районним судом м.Дніпропетровська 14.11.2011 року було видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 на повернення витрат з ремонту будинку 1254 грн. та на повернення судових витрат 290,24 грн., а всього 1544 грн.24 коп., який було передано на виконання.

Із акту державного виконавця Бабушкінського відділу ДВС Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області від 29.05.2012 року вбачається, що з метою перевірки майнового стану боржника ОСОБА_2 державним виконавцем здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_4 та встановлено, що зі слів ОСОБА_6 боржник за вказаною адресою не мешкає з 1993 року.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська 31.07.2012 року, за поданням державного виконавця Бабушкінського ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції, в зв`язку з ухиленням боржника ОСОБА_2 від виконання вказаного рішення суду по справі №403/10129/12 було оголошено її розшук.

Згідно Акту сусідів від 10.06.2020 року, складеному співвласницею домоволодіння за адресою: АДРЕСА_5 ОСОБА_3 , якій належать 37/100 частин домоволодіння, та співвласницею домоволодіння за адресою: АДРЕСА_6 ОСОБА_5 , якій належать 13/100 частин домоволодіння, з моменту придбання ними часток домоволодіння в 2002 році вони жодного разу не бачили ОСОБА_2 , яка є співвласницею 8/100 частин домоволодіння. В цьому акті вони підтвердили, що 8/100 частин домоволодіння, які належать ОСОБА_2 , знаходиться в занедбаному та покинутому стані, що призводить до аварійного стану всього будинку.

У відповідності до листа Департаменту благоустрою та інфраструктури комунального підприємства «Дніпроводоканал» від 02.07.2020 року № 196/11.2-14, відповідно до бази даних КП «Дніпроводоканал» за адресою АДРЕСА_4 заборгованість за послуги водопостачання та водовідведення за період з 2001 по 01.11.2009 року становить 464 грн. 68 коп.; з 01.11.2009 року нарахування послуг за вищезазначеною адресою припинено.

Як вбачається з фотокарток, наданих позивачем, приміщення квартири, яке займала ОСОБА_2 знаходиться в занедбаному стані та має покинутий вигляд, воно захаращене сміттям, має нежитловий вигляд, зі стін та стелі приміщень квартири обвалилася штукатурка, на них вбачається наявність тріщин та слідів затікань.

У відповідності до положень ст. ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Положеннями ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Частиною 1 статті 346 ЦК України наведено перелік випадків, за наявності яких право власності може бути припинено. Виходячи зі змісту частини 2 цієї статті, даний перелік не є вичерпним та право власності може бути припиненим і в інших випадках, встановлених законом.

Один з таких випадків наведено в ст. 365 ЦК України, яка регулює підстави та умови припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зокрема, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі: 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

У відповідності до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд України під час розгляду справи №6-37цс13 від 15.05.2013 року висловив правову позицію, згідно з якою прийшов до висновку, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Також, і під час розгляду іншої справи №6-68цс14, Верховний Суд України сформулював правову позицію від 02.07.2014 року, якою роз`яснив, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною.

З постанови Верховного Суду України випливає, що для ухвалення рішення про припинення права на частку в спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбаченої п. 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України, яка обов`язково повинна бути у сукупності з обставиною, передбаченою п. 4 ч. 1 цієї статті.

У тому числі, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 грудня 2018 року в справі № 908/1754/17 (пункт 43) звернула увагу на те, що стаття 365 ЦК свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, у пунктах 1-3).

Закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 не може вважатися самостійною обставиною для припинення права на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї).

Аналіз зазначеного дає підстави для висновку, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини 1 статті 365 ЦК за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та об`єкта, який є спільним майном.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 15.03.2018 року в контексті справи №345/2723/17 досліджував питання щодо критеріїв припинення права на частку в спільному майні та вказав, що право власності співвласника на частку у спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників і при цьому суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Водночас відповідно до статті 365 ЦК згоди особи, право якої на частку у спільному майні припиняється, на отримання компенсації за його частку не потрібно (позивачу лише необхідно внести вартість частки, право на яку припиняється, на депозитний рахунок суду).

Положення частини другої статті 365 ЦК щодо попереднього внесення позивачем вартості частки відповідача на депозитний рахунок суду спрямовано на захист прав співвласника, щодо якого ухвалюється рішення про припинення права власності, шляхом гарантування отримання ним грошової компенсації вартості належної йому частки.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України висловленою в постанові від 24.02.2016 року №6-2784цс15, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання позивачем у справі своїх зобов`язань перед відповідачем.

Наявність цієї умови дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником.

Відповідно абз. 3 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 р. № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», розмір такої грошової компенсації визначається за угодою сторін, а за відсутності такої угоди - судом за дійсною вартістю будинку (квартири) на час розгляду справи.

Як вбачається зі Звіту про оцінку майна, Висновку про вартість об`єкта оцінки від 01.04.2020 року, складеного СОД ТОВ «ГРОСАЛЬ» (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності № 792/19 від 21.10.2019 року), ринкова вартість 8/100 часток домоволодіння з господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 , складає 19 000,00 грн.

Відповідно до матеріалів справи, позивачем на виконання вимог ч.2 ст. 365 ЦК України внесено на депозитний рахунок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська кошти у сумі 19000,00 гривень, відповідно до квитанції №0.0..1 від 23.12.2020 р., та у відповідності до попередньо проведеної оцінки вартості 8/100 часток зазначеного домоволодіння.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.1, 2, 3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно із ст. 76, 77, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до положень ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, в даних правовідносинах на позивача покладається обов`язок довести наявність підстав для припинення права власності у спірному майні, відповідач має зустрічний обов`язок довести ті обставини, які становлять основу його заперечень і спростовують відповідні вимоги.

Таким чином, надані позивачем докази суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для припинення права власності на майно, що знаходиться у спільній частковій власності, з чим згодні інші співвласники домоволодіння.

В свою чергу відповідачем не надано суду доказів, які б підтверджували наявність підстав для відмови в задоволенні позову.

Враховуючи правові відносини, які склалися між сторонами, надані суду докази, особливості об`єкта, який є спільним майном, суд доходить висновку, що припинення права власності на частку домоволодіння не завдасть істотної шкоди відповідачу, яка протягом тривалого часу у спірному приміщенні не проживає, його станом не цікавиться, утримання не забезпечує, цінності для неї частка домоволодіння, як житловий об`єкт, не представляє. Також суд враховує, що 8/100 частин домоволодіння є часткою незначною та не може бути виділеною в натурі, що не спростовано відповідачем. При цьому внесення позивачем коштів на депозитний рахунок суду гарантує отримання відповідачем компенсації вартості належної їй частини домоволодіння.

Оцінюючи подані докази та встановлені судом обставини, є всі підстави вважати, що в даних правовідносинах встановленими і доведеними є всі умови, передбачені ч.1 ст.365 ЦК України, тому суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, підлягає припиненню право власності ОСОБА_2 на 8/100 частин домоволодіння, що розташовано за адресою: АДРЕСА_1 , та підлягає визнанню за ОСОБА_1 право власності на зазначені 8/100 частин домоволодіння.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені витрати по справі сплачений судовий збір у розмірі 1681,60 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 76-82, 89, 141, 259, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про припинення права власності на частку у спільному майні, визнання права власності - задовольнити.

Припинити право власності ОСОБА_2 на 8/100 частин домоволодіння, що розташовано за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) право власності на 8/100 частини домоволодіння, що розташовано за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею (кв.м).: 226,5, житлова площа (кв.м.): 130,4, Опис: літ. А-1 житловий будинок, загальною площею 226,5 кв.м., житловою площею 130,4 кв.м., літ. Б сарай, літ. В сарай з погребом, літ Д сарай, літ. И вбиральня, літ. К, Л, М, Н сараї, літ. О зливна яма, №1-8, І, ІІ споруди, у зв`язку з припиненням права власності за ОСОБА_2 .

Стягнути ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , понесені витрати по справі сплачений судовий збір у розмірі 1681,60 грн. (адна тисяча шістсот вісімдесят одна гривня 60 коп.).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 289 ЦПК України, а саме заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя Т.О. Кудрявцева