Провадження № 2/337/559/2020
ЄУН № 337/74/20
У Х В А Л А

06 травня 2020 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя

У складі : головуючого судді Ширіної С.А.,

за участю секретаря Бикової С.Б.,

за участю представників сторін Нємна Т ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

представника Органу опіки та піклування Запорізької

міської ради по Хортицькому району Дитяткової А.Г.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя заяву представника позивача адвоката Нємна Т.І. про забезпечення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи : Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району, приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Вовк Ірина Іванівна, ОСОБА_6 , про визнання договору купівлі-продажу недійним,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу недійним.

Ухвалою суду від 28.01.2020 р. у даній цивільній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання.

05.05.2020 року представником позивача адвокатом Нємна Т.І. через канцелярію суду подано заяву про забезпечення позову шляхом накладання арешту на квартиру АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заяви зазначила, що застосування запропонованого заходу забезпечення позову є необхідним, оскільки у разі укладення до вирішення вказаного спору по суті правочину, пов`язаного зі зміною власника квартири, виконання рішення суду буде суттєво ускладнено, якщо не унеможливлено у разі задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку представника позивача, яка підтримала заяву про забезпечення позову та просила задовольнити, думку представника відповідача, який в задоволенні вказаної заяви просив відмовити, представника третьої особи , яка просила в задоволенні заяви відмовити, суд приходить до висновку про відсутність на момент розгляду заяви правових підстав для її задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України,забезпечення позовудопускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб. Згідно ч.3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути спів мірними із заявленими позивачем вимогами.

Забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може приховати майно, продати, знищити чи знецінити його тощо.

Правова природа арешту майна, вчиненого у зв`язку із провадженням по цивільній справі, полягає в обмеженні права розпорядження ним (продаж, дарування, відчуження в інший спосіб, укладення інших правочинів).

Водночас, як зазначено в пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог,дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

При цьому цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути ухвалено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Таким чином, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до встановленого нормами процесуального права принципу змагальності сторін у цивільному судочинстві кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, а за принципом диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін.

За положенням ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За вимогами частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи предмет позову, обсяг позовних вимог, з урахуванням наданих представником позивача доказів та мінімальних відомостей щодо осіб відповідачів пересвідчитися в дійсній наявності спору між сторонами, як і в існуванні реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, не виявляється можливим з огляду на наступне.

Так, як вбачається з матеріалів справи, а саме копії договору купівлі-продажу квартири, який є предметом спору, не вбачається, щоб позивач ОСОБА_3 був або стороною, або представником будь-якої зі сторін за вказаним договором. Право приватної власності на квартиру, на яку просить накласти арешт представник позивача, на момент укладення правочину було зареєстровано лише за продавцем ОСОБА_4 .

Отже, зміна власника квартири, на яку посилається представник позивача як на перешкоду виконання рішення суду або унеможливлення його виконання, наразі суддею не встановлена, оскільки відповідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник користується, володіє, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Судом перевірено аргументованість заяви про забезпечення позову щодо застосовування заходів забезпечення позову та встановлено, що представником позивача не надано жодних достовірних доказів, які б свідчили, про те що відповідач вживає будь-яких заходів щодо відчуження нерухомого майна, яке є предметом спору, а також, що не вжиття відповідних заходів забезпечення позову може утруднити чи взагалі унеможливить виконання судового рішення, доводи представника позивача викладені в заяві про забезпечення позову та підтримані в судовому засіданні, зводяться виключно до припущення.

За вищевказаних обставин необхідність невідкладного вжиття заходів забезпечення позову як запобігання ускладненню чи унеможливленню виконання рішення суду або ефективного захисту, поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача наразі суддею не встановлена, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Одночасно суд роз`яснює, що ця відмова не позбавляє позивача/представника позивача на повторне звернення до суду із заявою про забезпечення позову в порядку, встановленому ЦПК України.

Керуючись ст.149-154,157,259-261 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Заяву представника позивача адвоката Нємна Т.І. про забезпечення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи : Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району, приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Вовк Ірина Іванівна, ОСОБА_6 , про визнання договору купівлі-продажу недійним залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи,якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню короновірусної хвороби (COVID-19), строк подання апеляційної скарги на ухвалу суду продовжується на строк дії такого карантину.

Повний текст ухвали суду складено 07.05.2020 року.

Суддя С.А. Ширіна

06.05.2020