ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2021 року

м. Харків

справа № 2033/6-109/11

провадження № 22-ц/818/119/21

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого: Хорошевський О.М.

суддів: Бурлака І.В., Яцина В.Б.,

за участю секретаря: Пузікової Ю.С.

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1

заінтересовані особи - Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області, Кредитна спілка «Регіон», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_10 на ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07 жовтня 2019 року, постановлену суддею Бабковою Т.В.,

у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, заінтересовані особи: Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області, Кредитна спілка «Регіон», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,-

в с т а н о в и в:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою в якій просить скасувати тимчасові обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 16.06.2000 року Фрунзенським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , вжиті за ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19.07.2011 року по цивільній справі № 6-109/11.

В обґрунтування заяви посилався на те, що ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19.07.2011 року обмежено право виїзду за межі України керівника КС «Регіон» Савенкову О.М., без вилучення паспорту. Вважає, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 має бути скасоване, виходячи з наступного. На час звернення державного виконавця з поданням від 11.07.2011 року та винесення судом ухвали від 19.07.2011 року по зведеному виконавчому провадженню ОСОБА_1 був звільнений з посади голови КС «Регіон». Разом з тим у даному конкретному випадку, боржником у зведеному виконавчому провадженні виступає юридична особа КС «Регіон», а не особисто ОСОБА_1 , як фізична особа. Відповідно до витягу з сайту https://youcontrol.com.ua/catalog/company_details/26059427/ виконавчих проваджень, відкритих відносно КС «Регіон», на теперішній час відносно вказаного товариства відкрито декілька виконавчих проваджень, проте дата їх відкриття 2014 2017 року, в той час як вже з 07.07.2011 року ОСОБА_1 було звільнено з посади голови правління КС «Регіон». На теперішній час у Єдиному реєстрі боржників відсутні будь-які відомості особисто про ОСОБА_1 . З моменту відкриття зведеного виконавчого провадження Міжрайонному відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області було відомо та зафіксовано актом державного виконавця від 07.10.2010 року, що згідно наказу № 8 від 11.06.2010 року, головою правління КС «Регіон» було призначено ОСОБА_1 . З моменту відкриття зведеного виконавчого провадження Міжрайонному відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області було відомо, що голова правління КС «Регіон» Величко В.В., який був винний у боргових зобов`язаннях, був притягнутий 2008 році до кримінальної відповідальності за ст. 191 КК України, а ОСОБА_1 не є особою, яка винна у виникненні боргових зобов`язань перед вкладниками та не був керівником КС «Регіон» на час їх виникнення, більш того був потерпілою стороною у кримінальному провадженні. Таким чином, з моменту відкриття зведеного виконавчого провадження ОСОБА_1 своїми активними діями сприяв виконанню зобов`язань, покладених на КС «Регіон» відповідним рішенням.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07 жовтня 2019 року заяву ОСОБА_1 задоволено. Скасовано тимчасові обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 16.06.2000 року Фрунзенським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , вжиті за ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19.07.2011 року по цивільній справі № 6-109/11.

В апеляційній скарзі ОСОБА_10 просить скасувати ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07.10.2019 року, посилаючись на те, що оскаржувана ухвала є незаконною, прийнята з порушенням норм процесуального права та порушує його конституційні права. Суд не звернув на те, що рішення до сих пір не виконане, виконавче провадження триває на підставі дубліката виконавчого листа пред`явленого після звільнення ОСОБА_1 з посади КС «Регіон».

Звертає увагу на те, що надана до суду копія заяви ОСОБА_1 від 01.06.2011 року на ім`я наглядового органу КС «Регион» не є належним доказом звільнення з посади, оскільки не містить відмітки про отримання.

Відзив на апеляційну скаргу не надано.

Частиною 3 ст.3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час виникнення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 суд виходив із того, що ОСОБА_1 , який на теперішній не є ані боржником за вказаними виконавчими провадженнями, ані керівником боржника юридичної особи КС «Регіон» тому підстав для вжиття заходів по забороні виїзду за межі України не має.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19.07.2011 року за поданням державного виконавця Фрунзенського ВДВС ХМУЮ Комар Г.В. надано дозвіл на тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянину України ОСОБА_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , без вилучення паспорту, до закінчення виконавчого провадження по виконанню виконавчих листів (25) про стягнення з Кредитної Спілки Регіон боргу на користь фізичних осіб на загальну суму 1035430,44 грн.

Питання щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України громадянина України ОСОБА_1 , як керівника боржника - юридичної особи, вирішувалося судом за клопотанням державного виконавця з врахуванням положень ст.377-1 ЦПК України в редакції Закону, чинній на момент розгляду вказаного клопотання, якою встановлювався порядок вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб).

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Із системного аналізу зазначеної норми права вбачається, що задоволення подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання. Тобто, предметом доказування є саме факт (факти) умисних винних дій, спрямованих на ухилення боржника від виконання зобов`язань, за умови об`єктивної спроможності божника виконувати зобов`язання, відсутності перешкод для цього.

В порядку ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли, зокрема, він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Пунктом 15 Правил перетинання державного кордону громадянами України постановою Кабінету Міністрів України № 57від 27.01.1995 також передбачено, що громадянину може бути відмовлено у виїзді з України, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням.

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно і свою власну. На здійснення цих прав не встановлюються жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для охорони здоров`я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших осіб.

У справі «Гочев проти Болгарії» («Gochev v. Bulgaria» від 26.11.2009) Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості; проте навіть якщо зазначене обмеження свободи пересування було виправданим на самому початку, воно може стати непропорційним і таким, що порушує права людини, якщо воно автоматично продовжуватиметься протягом тривалого періоду. Тому застосування такого обмеження має періодично переглядатися судом (принаймні в останній інстанції) з метою з`ясування доцільності його подальшого застосування, причому обсяг судового розгляду повинен дозволити суду взяти до уваги всі фактори, й у тому числі ті, що стосуються пропорційності такого обмеження.

Схожі висновки ЄСПЛ ще раніше зробив у справі «Ігнатов проти Болгарії» («Ignatov v. Bulgaria», 02.07.2009), де неможливість судового оскарження тривалого обмеження указаного вище права людини, що полягало у забороні видачі закордонного паспорту, була визнана порушенням ст.2 Протоколу до Конвенції та ст. 13 Конвенції.

У справі «Хлюстов проти Росії» («Khlyustov v. Russia» від 11.07.2013) ЄСПЛ застосував указані стандарти при вирішенні питання щодо заборони виїзду боржника за кордон у зв`язку з невиконанням судового рішення про стягнення заборгованості. Зокрема, у цій справі ЄСПЛ визнав порушення ст.2 Протоколу №4 до Конвенції через те, що рішення про заборону виїзду за кордон було застосовано «автоматично», тобто лише у зв`язку з тим, що боржник добровільно не сплатив заборгованість, та без належного обґрунтування з урахуванням індивідуальної ситуації заявника.

Застосовуючи зазначені стандарти до цієї справи, апеляційний суд звертає увагу на те, що стаття 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» передбачає можливість тимчасового обмеження права громадянина України, який має паспорт, на виїзд за кордон, зокрема, у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання таких зобов`язань. Тобто Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань та/або судового рішення, а за ухилення від їх виконання. При цьому, під ухиленням від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням слід розуміти такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним таких обов`язків. Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до ст. 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».

Положеннями ст. 6 цього Закону встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у таких випадках: - якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов`язання до виконання зобов`язань або розв`язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов`язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України (п. 2); - якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, до виконання зобов`язань (п. 5); - якщо щодо нього подано цивільний позов до суду - до закінчення провадження у справі (п. 8).

01.06.2011 року ОСОБА_1 подано заяву на ім`я голови наглядової ради КС «Регіон» про звільнення із займаної посади за власним бажанням.

Відповідно до протоколу № 15 від 07.07.2011 року засідання наглядової ради КС «Регіон», ОСОБА_1 звільнено з займаної посади з 01.07.2011 року, головою правління КС «Регіон» призначено ОСОБА_11 .

Окрім того, з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, вбачається, що керівником КС «Регіон» з 06.08.2011 року є ОСОБА_11 .

Відповідно до витягу з сайту https://youcontrol.com.ua/catalog/company_details/ 26059427/, сформованого відносно юридичної особи КС «Регіон», пояснень державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Казьонної О.К., матеріалів виконавчого провадження, наданих на огляд суду, встановлено, що виконавчі листи по зведеному виконавчому провадженню по стягненню з КС «Регіон» на користь ОСОБА_10 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , в рамках якого застосовувалися тимчасові обмеження відносно ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України постановою державного виконавця Фрунзенського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції 22.12.2011 року повернуті стягувачам через відсутність у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення.

В подальшому до примусового виконання було подано два виконавчі листи по стягненню з КС «Регіон», з приводу яких Міжрайонним відділом державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області відкрито виконавчі провадження 08.08.2016 року № 51890368 та 19.09.2016 року виконавче провадження № 59547524.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що на час постановлення ухвали Фрунзенським районним судом м.Харкова від 19.07.2011 року він перебував у трудових відносинах з КС "Регіон", а тому обраний судом спосіб обмеження особи, що є керівником юридичної особи боржника був обраний правильно.

При цьому у суді апеляційної інстанції ОСОБА_10 не заперечував, що на час розгляду заяви ОСОБА_1 про скасування обмежувального заходу, не є працівником КС "Регіон"

Враховуючи, що ОСОБА_1 не є працівником КС "Регіон", не виконує у спілці будь-які керівні повноваження, підстав вважати, що обмеження його у праві виїзду за межі України можуть сприяти виконанню рішення суду відсутні.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу боржника відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 259 ч. 6, 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Ухвалу Фрунзенського районного суду м.Харкова від 07 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: О.М. Хорошевський

Судді: І.В.Бурлака

В.Б.Яцина

Повний текст постанови складено 04.03.2021