Справа № 462/1712/20
УХВАЛА

26 травня 2020 року суддя Залізничного районного суду м. Львова Постигач О.Б., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 прозабезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договорів недійсними,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу BMW 535D, 2005 року випуску, об`єм двигуна 2993 см куб. укладеного 27.01.2020 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу PEUGEOT PARTNER, рік випуску 2009, тип НОМЕР_1 загальний легковий пасажирський В, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_2 укладений між ПП «БУКАВТОХІД» в особі ОСОБА_5 та ОСОБА_3 30.07.2019 року.

Ухвалою судді від 28.04.2020 року у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договорів недійсними відкрито загальне позовне провадження.

25.05.2020 року позивач звернулася до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просить заборонити ОСОБА_3 вчиняти певні дії, а саме: накласти заборону на відчуження, передачі в заставу та вчинення будь яких інших дій щодо автомобіля PEUGEOT PARTNER, рік випуску 2009, реєстраційний номер НОМЕР_3 , заборонити ОСОБА_4 вчиняти певні дії, а саме: накласти заборону на відчуження, передачі в заставу та вчинення будь яких інших дій щодо автомобіля марки BMW 535D, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 .

Заява мотивована тим, що на розгляді Залізничного районного суду м. Львова знаходиться справа №462/1712/20 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу вказаних автомобілів. Пояснює, що дане спірне майно було придбане нею з чоловіком під час шлюбу, які ОСОБА_2 незаконно перереєстрував на свого брата ОСОБА_3 та матір ОСОБА_4 . З огляду на наведене, вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, оскільки відповідачі матимуть можливість до вирішення справи по суті відчужити спірні автомобілі.

Розглянувши заяву позивача про забезпечення позову, суд дійшов наступного висновку.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною 2 ст. 149 ЦПК України визначено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов може бути забезпечений накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відтак, заходи забезпечення позову повинні відповідати заявленим вимогам, тобто бути безпосередньо зв`язаними з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення. Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника про те, що незастосування заходів по забезпеченню позову, може утруднити або взагалі унеможливити виконання рішення суду.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Із змісту заяви про забезпечення позову не вбачається, в чому саме полягає реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову у справі про визнання договорів недійсними.

У постанові Верховного суду України від 25.05.2016 року, прийнятій за результатами розгляду справи №6-605цс16, викладено правову позицію, відповідно до якої, метою забезпечення позову, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Враховуючи наведене, суд дійшов переконання, що заявником не надано достатніх доказів для вжиття заходів забезпечення поданого позову. Викладені в заяві мотиви не дають підстав вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому ускладнити чи унеможливити виконання рішення судуабо ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вона звернулася до суду. Крім того, у заяві не наведено ґрунтовних підстав для застосування заходів забезпечення позову, не наведено фактів, які б давали підстави стверджувати про можливі недобросовісні дії з боку відповідачів щодо порушення інтересів позивача. Разом із тим, ґрунтовні доводи про існування обставин, які можуть бути підставою для забезпечення такого позову, зокрема, доводи про те, чому без забезпечення позову буде неможливо виконати рішення суду, у заяві позивача також відсутні.

Суд також враховує інтереси відповідачів, права яких можуть бути порушені шляхом вжиття заходів забезпечення позову, тому дійшов висновку про відсутність необхідних підстав для забезпечення позову на даній стадії судового розгляду, тому вважає, що у задоволенні заяви слід відмовити.

Керуючись ст. 149,153 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

відмовити позивачу ОСОБА_1 узадоволенні заяви про забезпечення позову.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення, або у порядку ст. 354 ЦПК України.

Суддя Постигач О.Б.