Справа № 302/510/20
№ 2/302/217/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(повне)

02.12.2020 смт.Міжгір`я

Міжгірський районний суд Закарпатської області

в особі головуючого судді КривкаВ. П

з участю: секретар с/з Гажук Н.В.

позивач - ОСОБА_1 , представник позивача - адвокат Керита М.В.,

відповідач - ОСОБА_2 , представник відповідача - адвокат Шишола В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в райсуді в смт.Міжгір`ї цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ГУ Держгеокадастру в Закарпатській області про визнання неправомірними і скасування свідоцтва про право власності від 17.07.2013 на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,15 га, кадастровий номер 0:05:002:0014 та рішення державного кадастрового реєстратора про запис цієї земельної ділянки в Державному земельному кадастрі,-

В С Т А Н О В И В:

02.06.2020 року в суд подано зазначену позовну заяву з таким обґрунтуванням вимог.

Рішенням Новоселицької сільської ради № 2 від 29.07.2009 позивачці згідно сертифікату серія ЗК № 0083528 на земельну частку пай, виданого 11.06.1997 за реєстровим номером 227 надано право на приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства розміром 0,1 га в урочищі «Загорода» та « ОСОБА_3 », якими позивачка користувалась біля 25 років. У 2019 році позивачка звернулась до ФОП ОСОБА_4 для оформлення права власності на зазначені земельні ділянки з метою виготовлення технічної документації із землеустрою щодо відновлення меж ділянки у натурі (на місцевості) з цільовим призначенням для ведення товарного сільського господарського виробництва, що розташовані на території Новоселицької сільської ради Міжгірського району в урочищі «Загорода» площею 0,64 га та в урочищі «Клепів Горбок» площею 0,2610 га.

Позивачка звернулась до суду у зв`язку з тим, що державний кадастровий реєстратор Міжгірського відділу ГУ Держгеокадастру в Закарпатській області Богдан І.В. відмовив у державній реєстрації земельної ділянки площею 0,2610 га в урочищі «Клепів Горбок» по причині накладання земельну ділянку з кадастровим номером :05:002:0014 з площею спів падіння 46,4918 га, яка належить на праві власності ОСОБА_2 (відповідачу). Позивач зазначила, що відповідач фактично є суміжним землекористувачем щодо земельної ділянки, якою користувалась позивачка згідно із зазначеним сертифікатом. Відповідачу рішеннями Міжгірського районного суду Закарпатської області раніше було відмолено в задоволенні позову про визнання права на земельну ділянку, яку вона одержала у власність (справи № 2/1517/210, № 302/996/16-ц). Позивачка покликається на застосування судом положень статей 152, 155 ЗК України, 391 ЦК України, а також зазначає, що вона як суміжний землекористувач не погоджувала межі земельної ділянки позивачки.

Відповідач ГУ Держгеокадастру в Закарпатській області просить відмовити у задоволенні позову на основі таких обґрунтувань у відзиві на позов.

Відповідач ОСОБА_2 на підставі розпорядження голови Міжгірської районної державної адміністрації від 14.05.2015 № 153 «Про передачу у власність земельної частки (паю)" отримала у власність взамін сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЗК 0083731 земельні ділянки загальною площею 0,4740 га (з них 0,3240 га в урочищі «Прицаринок» та 0,15 га в урочищі «Загорода») за межами населеного пункту території Новоселицької сільської ради Міжгірського району Закарпатської області для ведення особистого селянського господарства. Технічну документацію із землеустрою, що посвідчує право на зазначену земельну ділянку розроблено Міжгірським районним відділом Закарпатської регіональної філії «ДП Центр Державного земельного кадастру» у 2012 році, а 27.03.2013 відомості про зазначену земельну ділянку внесено Державного земельного кадастру. Орган державного земельного кадастру вважає, що відповідач ОСОБА_2 набула у власність зазначену земельну ділянку відповідно до вимог та положень Земельного кодексу і це право має бути захищено з урахуванням того, що доводи позивача не спростовують це право та покликається на рішення Європейського суду про захист цього права «Стретч проти Сполученого королівства» та інші.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник не подавали відзив на позов і під час розгляду справи по суті позов заперечили на основі таких обґрунтувань у судовому засіданні.

Докази позивача є неналежними, а підстави позову надуманими, а саме:

- Рішення Новоселицької сільської ради не стверджує право власності чи користування позивача земельною ділянкою, яка передана у власність належно відповідачу ОСОБА_2

- Відмова державного кадастрового реєстратора позивачу є правомірною, бо реєстрація земельної ділянки за виготовленою технічною документацією порушує право власності позивача, яке підтверджено і зареєстровано в установленому законом порядку раніше.

- Рішення судів, на які покликається позивачка, не підтверджують обставини набуття нею власності на земельну ділянку. За цими рішеннями відповідач ОСОБА_2 не підтвердила на час винесення рішення в 2010 році належно право власності або користування спірною земельною ділянкою, а в 2016 році не довела обставин та факту самовільного зайняття позивачкою земельної ділянки відповідача. Відповідач ОСОБА_5 та її представник вважають, що зазначені судові рішення не мають значення для вирішення судом розглядуваного спору.

- Відповідач ОСОБА_5 і її представник подали заяву про застосування строків давності до позовних вимог з таким обґрунтуванням: ОСОБА_2 зареєструвала право власності на земельну ділянку 16.07.2013, що стверджено витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Про це позивачці мало бути відомо при розгляді цивільної справи № 302/966/16-ц, бо ОСОБА_6 є чоловіком позивачки. У цій справі ОСОБА_2 як позивачка подавала документ про право власності на земельну ділянку з вимогою зобов`язати ОСОБА_7 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку. Однак суд відмовив у задоволенні позову з мотивів не доведення факту самовільного зайняття земельної ділянки.

Третя особа Новоселицька сільська рада письмової позиції та обґрунтування в справу не надала. Натомість в справу подано заяву від імені сільського голови села Новоселиця про розгляд справи без участі третьої особи із зазначенням про визнання позову. Однак ця заява не оформлена належно документально із реєстрацією в діловодстві сільської ради, тобто не містить вихідного номера реєстрації і не скріплена печаткою сільської ради.

Суд виніс у справі такі процесуальні рішення.

Ухвалою від 22.07.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі, призначено підготовчий судовий розгляд.

Ухвалою від 01.10.2020 задоволено клопотання сторони позивача і визнано явку представника третьої особи Новоселицької сільської ради сільського голови села Новоселиця обов`язковою.

Ухвалою від 29.10.2020 закрито підготовче провадження в справі і призначено судовий розгляд справи по суті. У цьому судовому засіданні визнано недоцільним: заслуховування пояснень представника Новоселицької сільської ради з огляду на утворення в країні внаслідок місцевих виборів об`єднаних територіальних громад та припинення повноважень сільських рад, а також подання доказів, що розпорядником спірної земельної ділянки за право установчим документом Новоселицька сільська рада не виступає; допит свідка сторони відповідача з огляду на близькі родинні стосунки з відповідачем.

Встановлені судом обставини.

Згідно сертифіката на право на земельну частку (пай) серія ЗК № 0083528, виданого 13.06.1997 на підставі розпорядження голови Міжгірської районної державної адміністрації від 11.06.1997 № 289 ОСОБА_1 визначено належність земельної частки (паю) в розмірі 1,0 умовних кадастрових гектарів на землях колективної власності ксп «Перемога» без визначення меж у натурі.

Згідно сертифіката на право на земельну частку (пай) серія ЗК № 0083731, виданого 13.06.1997 на підставі розпорядження голови Міжгірської районної державної адміністрації від 11.06.1997 № 289 ОСОБА_8 визначено належність земельної частки (паю) в розмірі 1,0 умовних кадастрових гектарів без визначення частки в натурі (на місцевості) на землях колективної власності ксп «Перемога».

Згідно з свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 24.02.2006, виданим державним нотаріусом Шкелебей Л.В., ОСОБА_2 передано у власність по спадкуванню спадкове майно ОСОБА_8 , зокрема і право на земельну частку (пай) за вищезазначеним сертифікатом.

Згідно з розпорядженням голови Міжгірської районної державної адміністрації № 153 від 14.05.2012 ОСОБА_2 передано безоплатно у власність взамін сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЗК № 0083731 земельні ділянки площею 0,4740 га (з них 0,3240 га в урочищі «Прицаринок» та 0,15 га в урочищі «Загорода», які знаходяться у вказаних урочищах за межами населеного пункту села Новоселиця на території Новоселицької сільської ради для ведення особистого селянського господарства. На підставі зазначеного розпорядження ОСОБА_2 виготовила технічну документацію із землеустрою, отримала свідоцтво про право власності від 17.07.2013 номер НОМЕР_1 і зареєструвала право власності на земельні ділянки, зокрема на земельну ділянку в урочищі «Загорода» площею 0,15 га з присвоєнням кадастрового номера :05:0014 реєстраційний номер нерухомого мвйна 24.

Рішенням Новоселицької сільської ради № 2 від 29.07.2009 вирішено передати у власність ОСОБА_1 (позивачу) земельну ділянку розміром 1,0 га в урочищах «Загорода»,»Клепів Горбок» згідно вище зазначеного сертифіката для ведення особистого селянського господарства. Цим же рішенням передбачено дозвіл ОСОБА_1 замовити в землевпорядній організації виготовлення технічної документації та державного акта на право приватної власності.

Позивач зазначене рішення не виконала. Окрім цього, використовувала земельні ділянки в зазначених урочищах для власних потреб на свій розсуд.

Згідно рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 08.09.2010 (справа № 2-1517/2010 відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до Новоселицької сільської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_9 про скасування рішення органу місцевого самоврядування та визнання незаконними державних актів на право приватної власності на землю на земельні ділянки.

Згідно рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 27.12.2016 (справа № 302/996/16-ц) відмовлено в позові ОСОБА_2 до ОСОБА_7 про звільнення самовільно зайнятої ним земельної ділянки, яка належить ОСОБА_2 згідно з свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 17.07.2013.

Зазначені рішення суду набрали законної сили.

Сторони в судовому засіданні визнали, що предметом спору є земельна ділянка в розмірі 0,15 га, що розташована в урочищі «Загорода», право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_2 .

Оцінивши встановлені обставини, зміст позовних вимог, доводи сторін, суд дійшов такого висновку.

Нормативне обґрунтування висновку суду.

Статтею 79-1 ч.1 ЗК України передбачено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Згідно з статтею 152 ч.1 ЗК України держава забезпечує громадянам рівні умови захисту прав власності на землю.

Статтею 152 ч.3 п. а) ЗК України передбачено, що захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема визнання прав.

Статтею 153 ч.1 ЗК України передбачено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Встановлені обставини та вищезазначені норми земельного законодавства дають підстави суду здійснити висновок про необхідність відмовити в задоволенні позовних вимог з огляду на таке обґрунтування цього висновку.

Відповідач ОСОБА_2 в установленому земельним законодавством порядку належно оформила права власності на земельну ділянку, яка є предметом спору, більше 7 років тому.

Позивачка не надала суду жодного належного доказу про те, що вона має право на зазначену земельну ділянку. Зокрема, позивачка не довела, що користувалась цією ділянкою на підставі належного правоустановчого документа.

Посилання позивачки на рішення Новоселицької сільської ради № 2 від 29.07.2009 суд визнає безпідставним, бо позивачка це рішення не виконала. Цим же рішенням не визначено площу земельної ділянки в спірному місці (в урочищі «Загорода»). Натомість пункт 4 цього рішення дозволяв позивачці приступити до використання земельної ділянки тільки після виготовлення технічної документації із землеустрою та відведення земельної ділянки в натурі і одержання право установчого документа. Позивачка цих дій не виконала. Тому її посилання на колишнє користування спірною земельною ділянкою не підтверджено жодним належним доказом. Окрім цього, відповідачка ОСОБА_2 одержала спірну земельну ділянку на підставі свідоцтва про право на спадщину за сертифікатом на земельну частку (пай) із земельного фонду, розпорядником якого на тай час був керівник місцевої державної адміністрації (Міжгірська РДА), тобто Новоселицька сільська рада не є розпорядником земельної ділянки на яку претендує позивачка. З цих підстав суд не бере до уваги позицію в справі третьої особи.

Суд також відхиляє посилання позивачки на рішення суду (реквізити зазначені вище), бо ці рішення не підтверджують право власності позивачки на спірну земельну ділянку. Із змісту мотивувальної частини зазначених рішень видно, що у 2010 році жодна із сторін не мала право установчого документу на спірну земельну ділянку під час вирішення цього судового спору. Натомість рішенням 2016 року встановлено, що ОСОБА_2 (позивач у справі за цим рішенням) як власник земельної ділянки на час вирішення цього спору не довела належними доказами, що ОСОБА_7 (чоловік позивачки ОСОБА_1 ) самовільно зайняв її земельну ділянку. Отже, обставини, встановлені цими рішеннями судів не мають дотичності до підтвердження позовних вимог. Натомість рішенням Міжгірського районного суду від 27.12.2016 підтверджено права власності відповідача ОСОБА_2 на спірну земельну ділянку, бо в цій справі вона також покликалась на документи, що стверджують право власності на земельну ділянку в розглядуваному спорі. Цю обставину позивачка не спростувала відповідно до положень ч.5 статті 82 ЦПК України.

З огляду на встановлене і викладені обґрунтування суд дійшов переконання, що позивачка не довела позовні вимоги належними і допустимими доказами, а відповідачі спростували ці вимоги обґрунтованими запереченнями позову та належними, допустимими і достовірними поданими доказами, які підтверджують право власності відповідача ОСОБА_2 . Це право підлягає захисту шляхом визнання і відхилення позовних вимог.

Суд не знайшов підстав для застосування положень статей 152 ч.3 пункт «г», 155 ч.1 Земельного кодексу України, 21 ч.1, 391 Цивільного кодексу України, на які посилається позивач.

Судових витрат до стягнення чи повернення не має.

Керуючись ст.ст. 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано в Закарпатський апеляційний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Міжгірський районний суд Закарпатської області, відповідно до положень п. 15.5 ч. 1 розділу VII «Перехідні положення» ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили згідно з ст. 273 ЦПК України.

Повне рішення складено 11.12.2020 року.

Суддя: В. П. Кривка