Справа № 139/1114/19
Провадження № 2/139/329/19
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

29 січня 2020 року Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області в складі: головуючого - судді Тучинської Н.В.

з участю секретаря судового засідання Хонькович Л.І.,

розглянувши в смт Муровані Курилівці у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

1. Позиції позивача та відповідача.

Як слідує із позову, сторони перебувають у договірних правовідносинах на підставі Анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку та Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 24 червня 2016 року. Відповідно до умов Генеральної угоди, позивач надав відповідачеві кредит у розмірі 12 980 гривень 02 копійки у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач своє зобов`язання по щомісячному платежу для погашення заборгованості по кредиту та процентів належним чином не виконує. Позивач стверджує, що станом на 05 листопада 2019 року у ОСОБА_1 , утворилася заборгованість перед Банком за кредитом на загальну суму 13 872 гривні 22 копійки, в тому числі: 5 361 гривня 98 копійок - заборгованість за кредитом, 2 746 гривень 76 копійок - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 5 147 гривень 28 копійок - заборгованість за пенею, 616 гривень 20 копійок - штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди.

Банк 25 листопада 2019 року звернувся до суду з відповідним позовом.

Позиція відповідача суду не відома.

2. Заяви (клопотання) учасників справи.

Разом з позовом позивач подав до суду заяву про отримання процесуальних документів в електронному вигляді (а.с. 41) та клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 42) та за відсутності позивача (а.с. 40).

Від відповідача заяви та клопотання не надходили.

3. Процесуальні дії у справі.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим суддею 26 листопада 2019 року визначено суддю Тучинську Н.В. (а.с. 44).

На виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, 29 листопада 2019 року судом отримано інформацію про зареєстроване місце проживання відповідача в с. Наддністрянське Мурованокуриловецького району Вінницької області (а.с. 46).

Ухвалою від 29 листопада 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду Мурованокуриловецьким районним судом та відкрито провадження у справі (а.с. 47). Цією ж ухвалою задоволено клопотання позивача та прийнято рішення про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження, а відповідачу встановлено строк в 15 днів з дня вручення ухвали для подання відзиву на позов чи для подання клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Поштове відправлення із ухвалою про відкриття провадження, копією позовної заяви та додатками до позову відповідачу було направлено 29.11.2019 року (а.с. 48), яку вона отримала 04 грудня 2019 року (а.с. 49).

Відзиву на позов відповідач не подала.

Суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі (ст. 275 ЦПК України).

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами, оскільки при підготовці справи до розгляду дотримано вимоги ЦПК України щодо належного повідомлення сторін у справі про розгляд справи.

За приписами ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

У зв`язку з наведеним вище, суд ухвалив розглядати справу в порядку письмового провадження, без проведення судового засідання (ч. 13 ст. 7 ЦПК України).

За вказаних обставин, за приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює.

4. Фактичні обставини, встановлені судом, докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення, оцінка аргументів позивача, норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування.

Судом встановлено, що АТ КБ «ПриватБанк» (раніше - ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 34) та ОСОБА_1 перебувають у договірних правовідносинах на підставі Анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 02 жовтня 2012 року та Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 24 червня 2016 року (а.с. 7). Предметом Угоди є кредит в сумі 12 980 гривень 02 копійки у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач зобов`язувалася погашати заборгованість з 01 по 25 число кожного місяця платежем у сумі 686 гривень 27 копійок та здійснити остаточне погашення кредиту не пізніше 30 червня 2018 року.

Як вбачається із розрахунку заборгованості за кредитним договором (а.с. 5), відповідач своє зобов`язання по щомісячному платежу для погашення заборгованості по кредиту, відсотків належним чином не виконла. Станом на 05 листопада 2019 року у ОСОБА_1 утворилася заборгованість перед Банком за кредитом в сумі 5 361 гривня 98 копійок, 2 746 гривень 76 копійок - заборгованість по процентах за користування кредитом, 616 гривень 20 копійок - штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди.

Крім того, із згаданого розрахунку та тексту позову слідує, що Банк нарахував ОСОБА_1 5 147 гривень 28 копійок заборгованості за пенею.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Розрахунком заборгованості доведено, що, починаючи із жовтня 2017 року ОСОБА_1 не здійснювала на погашення кредитної заборгованості жодного платежу. Тому, розмір заборгованості за кредитом є доведеним і не спростованим відповідачем.

Статтею 536 та частиною 1 статті 1054, статтею 1056-1 ЦК України, а також умовами Договору передбачено, що за користування чужими грошовими коштами позичальник має сплачувати відсотки.

Розмір і порядок нарахування відсотків передбачено п. 2.1. Генеральної Угоди. Розрахунком заборгованості підтверджено порядок та розмір заборгованості ОСОБА_1 за процентами. Такий розмір відповідачем не оспорено.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Вимога Банку про стягнення штрафу обґрунтовується умовами Генеральної Угоди, зокрема, п. 2.2., відповідно до якого заборгованість по кредиту починаючи з 32 дня вважається простроченою і позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф у розмірі 616 гривень 20 копійок.

В той же час, вимога про стягнення пені за несвоєчасну сплату кредиту належним чином позивачем не обґрунтована, а підписана сторонами Генеральна Угода не містить умов і порядку нарахування пені чи комісії.

Відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. До такого висновку прийшов і Верховний Суд у своїй правовій позиції висловленій у постанові № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року, яка є обов`язковою для всіх судів України.

Крім того, суд не погоджується з позицією позивача про те, що при укладенні Договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, оскільки вважає, що в даному випадку цю норму неможливо застосувати до вказаних правовідносин, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (24 червня 2016 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Умов не можуть розцінюватися як належні докази.

Така позиція суду узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17.

За приписами частини шоста статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищенаведене, а також положення ч. 4 ст. 42 Конституції України про те, що держава захищає права споживачів, ч. 1 ст. 1 ЦК України про те, що цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників, п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України про свободу договору, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, відповідно до яких позивач повинен довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, суд прийшов до висновку, що позивач не довів належними та допустимими доказами наявність у відповідача відповідальності за порушення зобов`язання у вигляді сплати пені та комісії.

Укладена між сторонами Генеральна угода від 24 червня 2016 року підписаної сторонами, містить строк повернення кредиту (користування ним) до 30 червня 2019 року. Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» частково не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, суд вважає, що Банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення повної фактично отриманої суми кредитних коштів.

На підставі викладеного, суд переконаний в наявності правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника заборгованості за кредитом на загальну суму 9374 гривні 91 копійка (5 361 гривня 98 копійок заборгованості за кредитом + 2 746 гривень 76 копійок заборгованості по процентах за користування кредитом + 616 гривень 20 копійок штрафу відповідно до п. 2.2. Генеральної угоди = 8 724 гривні 94 копійки).

У задоволенні вимоги про стягнення пені слід відмовити через необґрунтованість такої вимоги.

5. 5. Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду з цим позовом позивачем було сплачено 1921 гривню судового збору (а.с. 1). Цей позов заявлений на суму 13 872 гривні 22 копійки, а суд прийшов до висновку про задоволення позову на суму 8 724 гривні 94 копійка, що складає 62,90%. Таким чином, судові витрати підлягають компенсації позивачу лише у розмірі 62,90% або 1 208 гривень 31 копійка.

Керуючись: ст.ст. 42 і 61 Конституції України, Генеральною угодою від 14 листопада 2016 року, ст.ст. 6, 207, 530, 549, 551, 626, 628, 638, 1055 ЦК України, ст.ст. 7, 12, 259, 263- 265, 268, 275, 279, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково. Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Мурованокуриловецьким РС УДМС України у Вінницькій області 25.03.2015, ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1 Д, , МФО № 305299, рах. (для погашення заборгованості та судових витрат) № НОМЕР_3 ) заборгованість по Генеральній угоді від 24 червня 2016 року станом на 05 листопада 2019 року в розмірі 8 724 гривні 94 копійкита судові витрати в сумі 1 208 гривень 31 копійка, а всього 9 933 (дев`ять тисяч дев`ятсот тридцять три) гривні 25 копійок.

Рішення може бути оскаржено сторонами протягом тридцяти днів з моменту проголошення до Вінницького апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення складено і підписано 29 січня 2020 року.

Суддя:___________