УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2020 року м. Лисичанськ

Суддя Лисичанського міського суду Грибанова Л.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про стягнення з Лисичанського комунального підприємства по видобутку, обробці, реалізації води та очищенню стоків «Лисичанськводоканал» середнього заробітку за час затримки розрахунку, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Лисичанського міського суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з Лисичанського комунального підприємства по видобутку, обробці, реалізації води та очищенню стоків «Лисичанськводоканал» середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Розглянувши заяву та додані до неї документи, суд дійшов висновку, що необхідне відмовити у видачі судового наказу з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ст. 2 вищевказаного Закону, до структури заробітної плати входять:

1) Основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

2) Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

3) Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Системне тлумачення вищевказаних статей Закону України «Про оплату праці» дозволяє дійти висновку про те, що додатковою заробітною платою можуть вважатися не будь-які гарантійні і компенсаційні виплати, а лише ті гарантійні і компенсаційні виплати, які роботодавець виплачує працівникові у зв`язку із виконуваною ним роботою за трудовим договором (наприклад Глава VIII КЗпП України тощо).

Разом з тим, із змісту ст. 117 КЗпП України вбачається, що середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні працівника проводиться не у зв`язку із виконуваною працівником роботою, а навпаки у зв`язку із звільненням працівника та не проведенням з працівником належного розрахунку після припинення трудових відносин. Тобто, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні є різновидом відповідальності власника перед працівником за порушення своїх зобов`язань з виплати заробітної плати і не входить до структури заробітної плати.

З матеріалів заяви вбачається, що заявником до заяви про видачу судового наказу не було додано документу, що підтверджує сплату судового збору за вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Оскільки середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати, тому за розгляд судом цієї вимоги справляється судовий збір, тобто заява про видачу судового наказу подана з порушенням вимог статті 163 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду заяви про видачу судового наказу сплачується судовий збір за ставкою 0,1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», визначено розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб: з 1 січня 2020 року - 2027,00 гривень.

Отже, розмір суми судового збору, за подання заяви про видачу судового наказу, становить 2027 грн. х 0,1 = 210,20 гривень.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушенням вимог статті 163 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 165ЦПК України про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Таким чином, оскільки заяву про видачу судового наказу подано з порушенням вимог ст. 163 ЦПК України, суд вбачає підстави для відмови у видачі судового наказу.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 62, 161, 165, 258-260 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 про стягнення з Лисичанського комунального підприємства по видобутку, обробці, реалізації води та очищенню стоків «Лисичанськводоканал» середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Роз`яснити заявнику, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Із урахуванням пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року) апеляційні скарги подаються до або через суд першої інстанції, тобто апеляційна скарга може бути подана до Луганського апеляційного суду Луганської області через Лисичанський міський суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

СУДДЯ Л.О. ГРИБАНОВА