Справа № 148/288/19
Провадження №2/148/350/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

10 липня 2020 року Тульчинський районний суд

Вінницької області

в складі головуючого судді Ковганича С.В.

при секретарі Мрочко Т.О.

за участі відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тульчині за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дітей,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дітей, мотивуючи свої вимоги тим, що він проживав у незареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від спільного проживання вони мають двох дітей: дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Сімейне життя з відповідачем у них не склалося і на даний час вони проживають окремо. Діти проживають разом з ним та знаходяться на його утриманні. Відповідач не приймає участі в утриманні дітей. На його звернення не реагує. Вона є працездатною, а тому має можливість сплачувати аліменти.

В зв`язку з вказаними обставинами він змушений звернутися до суду з даним позовом. Просить стягнути з відповідача найого користь на утримання сина та дочки аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття.

В судове засідання позивач та його представник не з`явились, від позивача надійшла заява, згідно якої він просить розглянути справу у його відсутність, на позовних вимогах наполягає, не заперечує проти винесення заочного рішення.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, хоча належним чином була повідомлена про день, час та місце розгляду справи, про що свідчить розписка наявна в матеріалах справи. Під час судового засідання, яке відбулось 03.03.2020, остання позовні вимоги не визнавала та пояснила, що діти дійсно проживають з позивачем, вона з ним не розписана. Коли вона поїхала в Крим, то позивач звернувся до суду з приводу позбавлення її батьківських прав відносно них. Вони з відповідачем не можуть дійти спільної згоди щодо проживання їх спільних дітей. Вона бажає, щоб вони проживали разом з нею, а він відмовляється. Вона є працюючою особою та може забезпечувати дітей, робить їм подарунки. Вона дає гроші дітям, а позивач хоче, щоб вона давала гроші йому на руки, на що вона категорично не згодна.

Відповідно до ст. ст. 223, 247 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, так як це не суперечить вимогам закону, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження від 30.07.2014 серія НОМЕР_1 (а.с. 6 т.1) та копією свідоцтва про народження від 11.12.2013 серія НОМЕР_2 (а.с. 7).

Згідно копій довідок про реєстрацію місця проживання особи, виданих виконавчим комітетом Тульчинської міської ради Вінницької області (а.с.7,8 т.1) вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 11.09.2013, а ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 13.11.2018.

Згідно копії довідки голови квартального (вуличного, будинкового) комітету Тульчинської міської ради Вінницької області від 11.11.2018 (а.с.10 т.1) син ОСОБА_4 та дочка ОСОБА_3. проживають разом з батьком ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 . Дружина ОСОБА_1 в даний час з сім`єю не проживає, що в свою чергу визнала відповідач, а тому даний факт додатковому дослідженню не підлягає.

Згідно копії довідки голови квартального (вуличного, будинкового) комітету Тульчинської міської ради Вінницької області від 18.11.2018 (а.с.10 т.1), ОСОБА_2 проживає разом з сином ОСОБА_4 та дочкою ОСОБА_3 . Дружина ОСОБА_1 часто зникає з дому в невідомому напрямку, тижнями не з`являється до дітей. В даний час місце її знаходження невідоме з 31.10.2018.

Згідно копії акту обстеження матеріально-побутових та санітарно-гігієнічних умов життя сім`ї ОСОБА_2 від 11.11.2018 (а.с.11 т.1), будинок в якому проживає ОСОБА_2 відповідає всім вимогам для нормального проживання дітей.

Згідно копії акту обстеження умов проживання ОСОБА_2 від 15.11.2018 (а.с.12 т.1), житло розміщене на І поверсі, одноповерхового будинку, скаладається із 2-х кімнат, кухні, вітальні, санвузла. Опалення автономне газове, котел твердопалевний. Санітарно-гагаєнічний стан будинку задовільний. Кухня та ванна кімната обладнані необхідною технікою. Для виховання та розвитку дітей створено належні умови. Дитяча кімната обладнана необхідними меблями. Діти забезпечені одягом та взуттям в достатній кількості.

Комісія з питань захисту дитини при виконкомі Тульчинської міської ради прийшла до висновку про доцільність та відповідність інтересам малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_3 визначення місця проживання разом з батьком ОСОБА_2 , про що свідчить копія даного висновку від 21.12.2018 №268 (а.с.14 т.1).

На підтвердження факту утримання дітей позивачем надані відповідні копії чеків, квітанцій та накладних на придбання одягу, взуття, канцелярських товарів, продуктів харчування, гігієни, медикаментів, шкільних речей, підготовки дітей до школи, оплати дитсадка, організації дозвілля дітей (а.с.68-172, 179-208, 228-250 т.1, ст. 1-4 т.2).

Суд, оцінюючи надані позивачем вищевказані копії чеків, квітанцій та накладних, приходить до висновку, що дані докази лише свідчать про витрати позивача, понесені ним на особисті потреби та потреби на утримання та виховання дітей.

Відповідно до ч.2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою ( ч. 3 ст. 51 Конституції України ).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ ( 78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 2 та 3 ст. 181 СК України, за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сум за вибором того з батьків або інших законнних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Оскільки в судовому засіданні встановлено, що діти проживють з позивачем, тому аліменти необхідно стягувати на його користь.

Відповідно до ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до п.17 постанови Пленуму ВСУ № 15.05.2006 № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення в Сімейному кодексі України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

В свою чергу, відповідач хоч і заперечила позовні вимоги, однак будь-яких доказів на спростування позиції позивача не надала.

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, які мають стягуватись з відповідача, судом враховано, що відповідно до ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет на 2020 рік" прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 01.07.2019 встановлено в розмірі 2318 грн., а тому розмір аліментів для дитини даного віку не може бути меншим 1159 грн. Також судом враховано інтереси малолітніх дітей, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, яка є працюючою, інших утриманців не має.

З огляду на те, що батьки зобов`язані нести витрати в рівних частинах для забезпечення дитині необхідного рівня життя, з урахуванням того, що діти проживають з батьком і фактично тягар утримання лежить на ньому, суд вважає за можливе визначити розмір аліментів на утримання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі в розмірі 1200грн, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, а не в заявленому позивачем розмірі. Суд вважає, що саме такий розмір аліментів відповідає вимогам розумності та є співмірний витратам, які мають нести обоє батьків на утримання дітей.

Інших доказів, які б свідчили про можливість відповідача сплачувати аліменти у більшому розмірі, зокрема в розмірі 2000 грн, як про те просить позивач, останнім суду не надано.

Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості та захисту прав малолітніх дитей, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог позивача в заявлених ним межах та про існування правових підстав для їх часткового задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Позовну заяву пред`явлено до суду 13.02.2019. Відповідно, починаючи з цієї дати суд присуджує аліменти.

Згідно п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

За п.3 ст.5 Закону України "Про судовий збір", від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів.

Таким чином, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави в сумі 768,40 грн.

На підставі викладеного, керуючись ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ ( 78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, ст.51 Конституції України, ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет на 2020 рік", ст. 180 - 182, ч.1 ст.184, ст. 191 СК України, ст. ст.4, 13, 19, 76-81, 141, ст.263-265, п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дітей задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_3 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі 1200 грн (одна тисяча двісті гривень), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 13.02.2019 і до досягнення дітьми повноліття.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_3 , в дохід держави 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок) судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Тульчинський районний суд Вінницької області, з врахуванням п.3 розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду, з врахуванням п.3 розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України.

Суддя: