Справа №639/5464/19
Провадження №2/639/262/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2020 року Жовтневий районний суд м. Харкова

в складі: головуючого - судді Баркової Н.В.,

за участю секретаря - Волкової С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної та матеріальної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 з позовом до відповідача ОСОБА_2 , в якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 20 865, 00 грн.; матеріальну шкоду у розмірі 3 350,00 грн.; витрати на правову (правничу) допомогу у розмірі 3 150,00 грн., витрати, пов`язані з отриманням висновку фахівця з питань судово-медичної експертизи №960-2019 від 16.07.2019 року у розмірі 640,75 грн. та стягнути судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 768, 40 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 22.05.2019 року о 10.00 год. по вул. Полтавський шлях, 79 в м. Харкові водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «GEELY МК», д.н. НОМЕР_1 , не дотримався безпечної дистанції та допустив зіткнення з автомобілем «Mitsubishi Outlender» д.н. НОМЕР_2 та з автомобілем «Mazda Premacy» д.н. НОМЕР_3 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 24.06.2019 року у справі №639/3888/19 ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП і на теперішній час вказана постанова набрала законної сили. Також, як вбачається з постанови Жовтневого районного суду м. Харкова від 24.06.2019 року у справі №639/3888/19, суд встановив, що в результаті ДТП, яка сталася з вини відповідача, позивач ОСОБА_1 була доставлена у лікарню. Під час ДТП в автомобілі «GEELY МК», д.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 на передньому пасажирському сидінні знаходилась позивач ОСОБА_1 і внаслідок ДТП вдарилась головою, ногами та руками об передню панель салону автомобіля та передню праву стійку автомобіля. Згідно консультативного висновку №10/7955 від 22.05.19 із ХКЛШНМД, ОСОБА_1 була оглянута лікарями та їй встановлено відповідні діагнози. З медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_1 . б/н із Дніпровської міської поліклініки №4, де записи ведуться з 23.05.2019 року, також вбачається звернення до лікарів у зв`язку з травмами, отриманими 22.05.19 року під час ДТП. Призначено лікування. 23.05.19 проведено узд правого колінного суглобу. 3 метою визначення ступеню тяжкості отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_1 звернулась до відділу СМЕ потерпілих, обвинувачених та інших осіб Харківського обласного бюро СМЄ ДОХ ХОДА, де було здійснено її судово-медичне обстеження. Згідно висновку фахівця з питань судово-медичної експертизи №960-2019 від 16.07.2019 у ОСОБА_1 мали місце наступні тілесні ушкодження: підшкірна гематома в ділянці лобу праворуч. Садна на верхніх та нижніх кінцівках, які загоїлись в ділянці правого колінного суглобу з утворенням ділянок депігментації і ці ушкодження утворилися від травматичної дії тупих твердих предметів: підшкірна гематома за механізмом удар або удар-стиснення, садна за механізмом удар-тертя-ковзання. Вищевказані тілесні ушкодження, враховуючи їх морфологічні характеристики, могли бути отримані в строки не пізніше дати звернення в лікувальний заклад, де були виявлені. Дата огляду в лікувальному закладі 22.05.19. Цей висновок підтверджується характером ушкоджень, а також стадією загоєння саден. За ступенем тяжкості: підшкірна гематома та садна викликали незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6-ти днів, і за цією ознакою відповідно до п.п. 2.3.2. «Б», 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17 січня 1995 року, відносяться до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень. Згідно наданої медичної документації ОСОБА_4 знаходилась на лікуванні у лікаря травматолога: «...забій правого колінного суглобу, часткове ушкодження власної зв`язки суглобу. Синовііт правого колінного суглобу...». Під час проведення УЗД правого колінного суглобу були виявлені ехо-ознаки: супропателярного синовііту правого колінного суглобу. Гемартроз. Щоб дати оцінку в судово-медичному відношенні травмі правого колінного суглобу необхідно провести верифікацію вищезазначеного діагнозу, а тому необхідно провести КТ правого колінного суглобу та оглянути гр. ОСОБА_4 консультантом лікарем-травматологом. Враховуючи рекомендації, зазначені у висновку фахівця з питань судово-медичної експертизи №960-2019 від 16.07.2019 року ОСОБА_4 18.07.2019 року звернулася до Діагностичного центру комп`ютерної томографії «Євро Сервіс Україна», де пройшла комп`ютерну томографію колінних суглобів, що підтверджується письмовим висновком лікаря Сквірської Ю. С., а 19.07.2019 року звернулась до лікаря-травматолога ОСОБА_7 , який встановив та письмово підтвердив діагноз та рекомендував обмеження фізичних навантажень протягом 6 місяців з моменту отримання травми. Після того як сталася ДТП, відповідач ОСОБА_2 , добровільно шкоду не відшкодував, у зв`язку з чим позивач вимушена звернутись до суду з цим позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 22.08.2019 року прийнято позов до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної та матеріальної шкоди. Призначено судове засідання.

На адресу суду 12.09.2019 року за вх. №25148 від відповідача ОСОБА_2 надійшли письмові заперечення на позовну заяву позивача, в яких відповідач зазначив, що сідаючи до свого автомобіля, до нього підійшла ОСОБА_4 та він запропонував її підвезти, а також запропонував позивачу пристебнутися ременем безпеки, що вона проігнорувала. Позивач тільки через 2 місяці вирішила провести судмедекспертизу №960-2019 від 16.07.2019 року, яку відповідач вважає неправильною, оскільки дана експертиза сильно відрізняється від експертизи № 10/7955 від 22.05.2019 року. Разом з тим, за фактом ДТП 22.05.2019 року ОСОБА_2 вказує, що хотів відшкодувати матеріальний і моральний збиток ОСОБА_1 , але до компромісу сторони так і не дійшли. Між тим, відповідач готовий компенсувати ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 3 350 грн., як вказано в її проханні, однак протягом 6-ти місячного терміну, оскільки на даний момент він має неповнолітню дитину, є єдиним годувальником в сім`ї , його дохід складає 7000 грн. на місяць, дружина не працює. У зв`язку з викладеним відповідач просить врахувати вказані заперечення при ухваленні рішення по справі.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_4 позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просила задовольнити, посилаючись на викладені в позові обставини, додатково пояснила, що матеріальна шкода полягала не тільки у вартості медичних обстежень, а також у вартості пошкодженого одягу та сумки.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, в частині стягнення з нього на користь позивача матеріальної шкоди, однак в іншій частині заперечував проти позовних вимог, посилаючись на обставини, викладені в запереченнях. При цьому ОСОБА_2 визнав, що позивачу, яка знаходилась в його автомобілі 22.05.2019 року під час ДТП дійсно спричинені тілесні ушкодження.

Суд, заслухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступних висновків.

Судовим розглядом встановлено, що постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 24.06.2019 рокуОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що дорівнює 340 грн. Як встановлено судом при розгляді справи про адміністративне правопорушення, 22 травня 2019 року о 10-00 годині по вул.. Полтавський шлях, 79 в м. Харкові водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «GEELY МК», д.н.з. НОМЕР_1 , не дотримався безпечної дистанції, допустив зіткнення з автомобілем «MITSUBISHI Outlander». дн.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_8 , та з автомобілем «MAZDA Premacy», д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_9 , від чого автомобілі отримали механічні пошкодження, внаслідок чого завдано матеріальних збитків. В результаті ДТП пасажир автомобілю «GEELY МК», д.н.з. НОМЕР_1 , громадянка ОСОБА_1 була доставлена у лікарню (а.с.8-9).

Згідно з копією консультативного висновку №10/7955 від 22.05.2019 року ХКЛШНМД, виданого на ім`я ОСОБА_1 , остання була оглянута лікарями. Нейрохірург : «... Нз: Подкожная гематома лобной области справа. Травматолог: Об: ушибы мягких тканей, ссадины верхней и нижней конечностей. Хирург: данных за повреждения грудной клетки и брюшной полости не выявлено. Проведено: рентгенограмма правого локтевого, правого коленного сустава, черепа - без патологий» (мовою документу) (а.с.10).

З копії медичної карти амбулаторного хворого на ім`я ОСОБА_1 б/н Дніпровської міської поліклініки №4, вбачається, що з 23.05.2019 року зроблено наступні записи:: «... травматолог: жалобы на боли, ограничения движений із области правого коленного сустава. ... в области левого бедра по...поверхности, боли в области правого локтевого сустава и правого плечевого сустава, травма 22.05.19 ДТП в г. Харькове. Объективно: передвигается с помощью трости...сустав отечный...в области внутренней поверхности левого бедра наличие гематомы 20x15см. При пальпации резкие боли...). Даны рекомендации... 23.05.2019 осмотр невропатологом: жалобы на боли в правой лобно-височной области, шум в правом ухе. Со слов 22.05.19 около 10.00 попала в ДТП (пассажир такси) ударилась головой о переднюю правую стойку. Об-но: Походка хромающая, за счет травмы колена справа. В правой лобно-височной области отмечается небольшая гематома со ссадинами и кровоподтеком. Об: данных о наличии ЗМТ и сотрясения головного мозга нет. Ушиб м/т лобно-височной области головы. Астенический синдром. Назначено лечение.. 23.05.2019 проведено узи правого коленного сустава, заключение: ЭХО-признаки судраггатеддярный синовиит правого коленного сустава, гемартроз.» (мовою документу) (а.с.11-19).

Відповідно до копії висновку фахівця з питань судово-медичної експертизи №960-2019 від 16.07.2019, проведеного на підставі заяви ОСОБА_1 у приміщенні ХОБСМЕ ДОЗ ХОДА, на підставі даних огляду та з урахуванням наданої медичної документації, у ОСОБА_1 мали місце наступні тілесні ушкодження: підшкірна гематома в ділянці лобу праворуч. Садна на верхніх та нижніх кінцівках, які загоїлись в ділянці правого колінного суглобу з утворенням ділянок депігментації і ці ушкодження утворилися від травматичної дії тупих твердих предметів: підшкірна гематома за механізмом удар або удар-стиснення, садна за механізмом удар-тертя-ковзання. Вищевказані тілесні ушкодження, враховуючи їх морфологічні характеристики, могли бути отримані в строки не пізніше дати звернення в лікувальний заклад, де були виявлені. Дата огляду в лікувальному закладі 22.05.19. Цей висновок підтверджується характером ушкоджень, а також стадією загоєння саден. За ступенем тяжкості: підшкірна гематома та садна викликали незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6-ти днів, і за цією ознакою відповідно до п.п. 2.3.2. «Б», 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17 січня 1995 року відносяться до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень. Згідно наданої медичної документації гр. ОСОБА_4 знаходилась на лікуванні у лікаря травматолога: «...забій правого колінного суглобу, часткове ушкодження власної зв`язки суглобу. Синовііт правого колінного суглобу...». Під час проведення УЗД правого колінного суглобу були виявлені ехо-признаки: супропателярного синовііту правого колінного суглобу. Гемартроз. Щоб дати оцінку в судово-медичному відношенні травмі правого колінного суглобу необхідно провести верифікацію вищезазначеного діагнозу, а тому необхідно провести КТ правого колінного суглобу та оглянути гр. ОСОБА_4 консультантом лікарем-травматологом. (а.с.20-22).

Враховуючи рекомендації, зазначені у висновку фахівця з питань судово-медичної експертизи №960-2019 від 16.07.2019 року, ОСОБА_4 18.07.2019 року звернулася до Діагностичного центру комп`ютерної томографії «Євро Сервіс Україна», де пройшла комп`ютерну томографію колінних суглобів, що підтверджується письмовим висновком лікаря Сквірської Ю.С. (а.с. 24).

19.07.2019 року ОСОБА_4 звернулась до лікаря-травматолога ОСОБА_7 , який встановив та письмово підтвердив діагноз «Ушиб правого коленного сустава. Частичное повреждение собственной связки надколенника. Гемартроз» (мовою документу) та рекомендував обмеження фізичних навантажень протягом 6 місяців з моменту отримання травми (а.с.23).

Сума матеріальної шкоди підтверджується копіями платіжних документів, наданих позивачем ОСОБА_1 ,. а саме:фіскальним чеком від 18.07.2019 року про оплату послуг КТ колінного суглобу у розмірі 700 грн.; фіскальним чеком від 24.07.2019 року про оплату послуг взяття пункції у розмірі 320 грн.; фіскальним чеком від 23.07.2019 року про оплату послуг МРТ колінного суглобу у розмірі 1300 грн.; фіскальним чеком від 22.07.2019 року про оплату послуг ортопеда-травматолога у розмірі 330 грн. Отже загальний розмір матеріальних витрат позивача на медичне обстеження становить загальну суму 2 650 грн. В іншій частині позовні вимоги щодо стягнення матеріальної шкоди позивачем не підтверджені належними доказами (а.с.26).

З копії квитанції №21689609 від 16.07.2019 року вбачається, що фактично ОСОБА_1 понесла витрати на проведення судово-медичної експертизи №960-2019 від 16.07.2019 року у розмірі 320, 75 грн. (а.с.27). На іншу заявлену позивачем суму такі витрати жодними доказами не підтверджені.

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 25.06.2008 року ОСОБА_2 уклав шлюб з ОСОБА_5 , актовий запис №04. Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу - « ОСОБА_5 ».

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 , виданого 13.10.2008 року вбачається, що ОСОБА_10 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що зроблений відповідний актовий запис №23. Батьками дитини зазначені ОСОБА_2 та ОСОБА_5 .

Відповідач та його дружина мають кредитні зобов`язання перед банком, що вбачається з копій довідок. Дані копії трудової книжки свідчать про те, що ОСОБА_5 не працює, звільнилася за власним бажанням 02.09.2019 року.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 82 ЦПК України передбачені підстави звільнення від доказування, зокрема, в ч.1 зазначеної статті визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Також, ч.ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, про те можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участь у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 2 статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За своєю правовою природою зобов`язання з відшкодування шкоди, завданої ДТП є деліктним зобов`язанням. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, у якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди.

Аналіз положень ст. ст. 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (в т.ч. моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб`єктами, у спеціальний спосіб тощо).

Правило генерального делікту закріплено у ст. 1166 ЦК України стосовно майнової шкоди та у ст. 1167 ЦК України стосовно моральної шкоди.

Умовами застосування цих норм є завдання шкоди (майнової, моральної) неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв`язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача. За правилом генерального делікту відповідальність за завдання шкоди покладається на особу, яка цю шкоду завдала, тобто на безпосереднього заподіювача.

Право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним. Потерпілий вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 (далі - Постанова), передбачено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні керуватися положеннями ст. 1166, 1187 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 статті 1187 ЦК України, передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Виходячи зі змісту п. 4 вищезазначеної Постанови, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Відповідно до п. 11 вищевказаної Постанови, зазначено, що за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред`явлена безпосередньо до винної особи.

З моменту, коли сталася ДТП та отримання позивачем тілесних ушкоджень, у позивача виникло право вимоги до безпосереднього заподіювача шкоди.

Разом з тим, за ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» N 4 від 31.03.1995 року розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів з власної ініціативи і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів і в межах заявлених позовних вимог. Так, дослідивши надані позивачем письмові докази, суд приходить до висновку, що позивачем частково доведено на суму 2650 грн. спричинення їй матеріальної шкоди, завданої відповідачем в результаті ДТП, яке сталося з вини відповідача.

Крім того, виходячи з обставин ДТП, враховуючи тривалість лікування позивача, тяжкість спричинених їй тілесних ушкоджень, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, суд, виходячи із засад справедливості та співмірності, приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 5 000 гривень, який вважає необхідним та достатнім для відшкодування моральної шкоди позивача, отже в цій частині позов також підлягає частковому задоволенню.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Вимога позивача про відшкодування витрат, понесених позивачем на проведення судово-медичної експертизи №960-2019 від 16.07.2019 року, підлягає задоволенню на суму 320, 75 грн., оскільки в іншому розмірі позивачем не підтверджено понесені витрати.

Що стосується вимоги позивача про стягнення понесених витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи, 11.07.2019 року між ОСОБА_1 та Адвокатським об`єднанням «Круглий та Партнери» в особі Голови об`єднання Круглого В. В. був укладений договір про надання правової допомоги від 11.07.2019 року (а.с.29) та додаткова угода про надання правової допомоги від 11.07.2019 року (а.с.30). Згідно з платіжним дорученням від 31.07.2019 року ОСОБА_1 сплачено за надання правової допомоги суму у розмірі 3150,00 грн. (а.с.33), що відповідає також акту прийому-передачі наданих послуг до договору про надання правової допомоги від 11.07.2019 року (а.с.32).

З огляду на викладене, беручи до уваги положення ст.ст. 133, 137 ЦПК України, суд на підставі ч.ч.4,5 ст. 137 ЦПК України вважає заявлену до сплати суму витрат на правничу допомогу у розмірі 3 150,00 грн. спів мірною із наданими послугами, що не спростовано відповідачем, однак вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму витрат на правову (правничу) допомогу у розмірі 995,14 грн., тобто пропорційно до задоволених позивних вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір також покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, у зв`язку з частковим задоволення позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 242,75 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.1-18, 76-82, 95, 133, 137, 141, 142, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст.23, 979, 988, 1166, 1187, 1188, 1194 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної та матеріальної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користьОСОБА_1 завдану матеріальну шкоду у розмірі 2 650 (дві тисячі шістсот п`ятдесят) гривень 00 копіок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користьОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користьОСОБА_1 наступні судові витрати:

-витрати пов`язані з отриманням висновку фахівця з питань судово-медичної експертизи №960-2019 від 16.07.2019 року у розмірі 320 (триста двадцять) гривень 75 копійок;

-судовий збір у розмірі 242 (двісті сорок дві) гривні 75 копійок;

-витрати на правову (правничу) допомогу у розмірі 995 (дев`ятсот дев`яносто п`ять) гривень 14 копійок.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через Жовтневий районний суд м. Харкова до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_7 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Повне рішення складено 27.01.2020 року.

Суддя Н.В. Баркова