Справа № 286/2669/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2020 року м. Овруч

Овруцький районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Гришковець А. Л.

з секретарем Павленко Л. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Овручі справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із позовною заявою і просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 15.11.2007 в сумі 27571 грн. 42 коп., з них: 19482 грн. 07 коп. заборгованості за простроченим тілом кредиту; 8089 грн. 35 коп. заборгованості за простроченими відсотками та судовий збір в сумі 2102 грн. 00 коп., мотивуючи тим, що з метою отримання банківських послуг ОСОБА_1 15.11.2007 підписала заяву № б/н від 15.11.2007. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку» складають між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

12.01.2008 відповідачем також була підписана довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду». В цій же довідці відповідач власним підписом підтвердила, що «З фінансовими умовами надання кредитки «Унівесальна, 30 днів пільгового періоду» і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів» ознайомлена. Відповідачеві було відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом та надано у користування кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 10200 грн.. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 3.2, 3.3 договору, на підставі яких відповідач при укладенні договору надала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Відповідач зобов`язувалася повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, а саме: щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений договором.

Взяті на себе зобов`язання відповідач не виконує і тому заборгованість по кредиту станом на 15.06.2020 становить вищевказану суму.

Представник відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, зазначивши, що позивач в позовній заяві та доданих документах чітко зазначає, що відповідачем з метою отримання банківських послуг підписано тільки заяву б/н від 15.11.2007 та анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг і тарифів банку, які викладені на банківському сайті. Умови та правила надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», згідно з якими банк самостійно може встановлювати та змінювати кредитний ліміт та умови кредитування клієнтів, боржником не підписувались. Боржник не підписувала витяг з тарифів обслуговування кредитної картки «Універсальна», тому вважає, що умови та правила, а також витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» не можна вважати складовими частинами укладеного кредитного договору. У заяві боржника процентна ставка не зазначена. Крім того, у вказаній заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. За таких обставин, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані боржнику умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, витяг з тарифів та витяг з умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма кредитного договору.

Відповідно при укладенні договору з боржником банк не дотримався вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону України №1023 ХІІ, про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Підписана анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг не може бути підставою для стягнення процентів за користування кредитними коштами та пені (штрафу) за не виконання кредитного договору, оскільки не може розцінюватися як стандартна (типова) форма кредитного договору.

Позивач має право на стягнення отриманого відповідачем тіла кредиту за мінусом вже сплачених коштів в сумі 80279 грн. 19 коп.. Згідно розрахунку позивач має повернути відповідачу переплачені кошти в сумі 60 797 грн. 12 коп..

Крім того, просить стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8000 грн..

Представником позивача надано відповідь на відзив, в якому він просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на те, що ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг підписала заяву №б/н від 15.11.2007. З моменту оформлення кредитного договору пройшло 13 років. Позичальник в банк не зверталася за фактом неправильного нарахування відсотків, а тому знала про розмір процентних ставок і повністю з ним погодилася, про що свідчить факт наявності підписаного договору, користування кредитними грошовими засобами та погашення, які вона здійснювала. Як доказ підтвердження факту виконання умов кредитного договору та здійснення погашення заборгованості може служити розрахунок заборгованості, виписка по рахунку. Також до матеріалів позовної заяви долучено довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», яка власноруч підписана відповідачем і з якої чітко вбачається, що відповідачеві встановлено поточну процентну ставку у розмірі 3% (36% на рік), вказано розміри комісій та штрафів тощо. 17.12.2019 відповідачем підписано паспорт споживчого кредиту. Тобто, сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови.

На Закон України «Про захист прав споживачів» відповідач посилається не правомірно, оскільки кошти видавалися споживачеві не на придбання продукції, а у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Своїм підписом в анкеті-заяві відповідач підтвердила, що була ознайомлена з умовами кредитування та повністю погодилася з ними.

Просить суд оцінити надані докази та правові висновки, зазначені у постановах ВСУ та задовольнити вимоги.

Зауважив, що розрахунок відповідача не є належним доказом, оскільки він не має спеціальних знань для здійснення такого розрахунку. Судово-бухгалтерської експертизи не проводилося з метою з`ясування наявності або відсутності заборгованості за договором, а тому підстави вважати неналежним розрахунок банку відсутні.

Щодо посилань відповідача на компенсацію витрат на правову допомогу зазначили, що зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відповідачем не надано документального підтвердження понесених витрат на правову допомогу, а саме: акту виконаних робіт, розрахунку таких витрат, тощо.

Сума витрат, що заявлена представником відповідача значно перевищує встановлені діючим законодавством граничний розмір компенсації на правову допомогу, вона є неспівмірною із складністю цивільної справи, що є малозначною, не є доведеною. Питання щодо повернення судових витрат не може бути вирішене, оскільки судом не винесено остаточного рішення у справі, відповідач не надав належних доказів щодо заявлених витрат, а банком надано правомірне обгрунтування вчинених дій.

Розгляд справи проводиться відповідно до положень ст.279 ЦПК України в порядку спрощеного провадження, з повідомленням сторін.

Сторони в судове засідання не з`явилися. Представник позивача надав клопотання, в якому просить справу слухати у його відсутність. Позовні вимоги підтримав. Відповідач про причини неявки не повідомила, хоча своєчасно та належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, що підтверджується поштовим повідомленням.

Дослідивши письмові докази, з врахуванням письмових доводів сторін, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, визначених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.ч. 5-6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В ст.89 ЦПК України законодавець закріпив, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору без номера від 12.01.2008 ( підписана заява 12.01.2008 відповідачем разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складають між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві) було надано відповідачеві кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в сумі 700 грн. 00 коп. на платіжну картку № НОМЕР_1 . Базова відсоткова ставка за кредитним лімітом на момент підписання договору становить 3% на місяць із розрахунку 360 днів у році (а.с.19).

Суд звертає увагу на дату договору: згідно заяви саме 12.01.2008, а не 15.11.2007, як зазначали сторони в своїх позові, відзиві та відповіді на відзив.

Витягом з Умов та Правил, що наданий позивачем на підтвердження позовних вимог, крім іншого, визначені: права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування та інші умови.

Зокрема, згідно п.5.3 Умов сторони погодили право банку проводити зміну тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк, за виключенням випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов`язаний не менше, ніж за сім днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картрахунку згідно п. 4.9 цього договору.

Відповідно ж до п. 4.9 цього договору банк зобов`язаний не рідше одного разу в місяць способом, зазначеним в заяві, надавати клієнту виписки про стан картрахунку та про проведені за минулий місяць операції по картрахунках.

В п.5.1.4.розділу 2 Умов зазначено, що за користування кредитом, наданим одержувачу, при наявності пільгового періоду, одержувач сплачує відсотки по пільговій процентній ставці (0,01% річних) в рамках установленого пільгового періоду по кожній платіжній операції.

Відповідно до п. 5.5. р.2 Умов і Правил за користування кредитом банк нараховує відсотки в розмірі, установленому Тарифами банку з розрахунку 360 календарних днів на рік.

Пунктом 5.5.1.р.2 Умов та правил за несвоєчасне виконання боргових зобов`язань (користування простроченим кредитом і овердрафтом) одержувач сплачує проценти за підвищеною процентною ставкою, або додаткову комісію, розміри яких визначаються Тарифами.

Суд відмічає, що матеріали справи не містять підтверджень того, що саме цей Витяг з Умов та Правил розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ним, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил, Правил користування платіжною карткою та Тарифів банку, а також того, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо сплати комісії та неустойки (пені, штрафів) і саме у зазначених в цих документах розмірах та порядку нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки інформація в ній повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, про що зазначено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано при розгляді цієї справи.

В даному випадку також неможливо застосувати до спірних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила, що розміщені на офіційному сайті позивача, неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин (20 грудня 2006 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (04 жовтня 2017 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов та Правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Без наданих доказів про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила, за відсутності в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату комісії, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту наданий банком Витяг з Умов та Правил не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві, підписаній позичальником, оскільки лише цей факт може свідчити про прийняття ним запропонованих умов та приєднання як другої сторони до договору.

При цьому, суд враховує, що 12.01.2008 ОСОБА_1 була підписана довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду». Відповідно до умов вказаної довідки за пільговий період нарахування процентів здійснюється по ставці 0,01% річних; базова відсоткова ставка на місяць становить 3% (нараховуються на залишок заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів на рік); відсоткова ставка (в місяць) на суму несанкціонованого перевищення ліміту кредитування становить 4,5% (а.с.20).

За наведених обставин, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді наявність у кредитора права на самостійне списання грошових коштів і зміну процентної ставки.

На виконання умов кредитного договору №б/н ОСОБА_1 було видано кредитні картки за наступними номерами, а саме: 15.11.2007 № НОМЕР_1 з терміном дії до 11.2011; 10.02.2010 № НОМЕР_2 з терміном дії до 11.2011; 16.12.2011 № НОМЕР_3 з терміном дії до 11.2015 та 11.08.2015 № НОМЕР_4 , про що свідчить довідка «ПриватБанк» (а. с.17).

17.12.2019 ОСОБА_1 було підписано паспорт споживчого кредиту, відповідно до умов якого процентна ставка у межах пільгового періоду становить 0,00001% річних; процентна ставка за межами пільгового періоду 43,2% річних. Процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту становить 86,4% (а.с.21-24).

Довідка «ПриватБанк" про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , підтверджує факт збільшення відповідачу кредитного ліміту до 10200 грн. 31.01.2017. Водночас не містить будь-яких даних щодо збільшення ліміту на суму більше 10200 грн. (а.с. 18).

Відповідач погашала кредит і загальна сума погашення за наданим кредитом склала за період з 01.06.2015 по 30.09.2019 79738 грн. 64 коп. та за період з 01.10.2019 по 15.06.2020 1666 грн. 87 коп.. Однак, свої зобов`язання остання виконала неналежним чином і банком нараховано заборгованість по кредитному договору в сумі 27571 грн. 42 коп., із них: 19482 грн. 07 коп. заборгованості за простроченим тілом кредиту та 8089 грн. 35 коп. заборгованості за простроченими відсотками. Вказані обставини підтверджуються копіями розрахунків по вказаному кредитному договору (а.с.4-16).

Оцінюючи вказані розрахунки, суд звертає увагу, що проценти за користування кредитом розраховувались з поступовим одностороннім збільшенням процентної ставки у період з 29.07.2015 по 15.06.2020 з погодженої між сторонами у довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та заяві 3% до №3.6%, що не узгоджувалися з позичальником ( а.с.13-16).

Між тим, у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати проценту ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором (частина 4 статті 1056-1 ЦК України), про що кредитодавець зобов`язаний повідомити позичальника.

Однак, у матеріалах справи відсутні підтвердження щодо належного повідомлення та ознайомлення позичальника, а також письмового погодження з ним у будь-якій спосіб, щодо застосування банком в односторонньому порядку збільшення до декількох різних розмірів процентної ставки, яка у довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» визначена в розмірі 3%.

Крім того, вказані розрахунки свідчать, що відсотки постійно нараховувалися (гр.10), в тому числі погашалися за рахунок кредиту (гр.4). Однак, поряд з цим, позивачем виведено, що станом на 30.09.2019 відповідачем погашено заборгованості за тілом кредиту 58050 грн. 22 коп. ( в той час, коли ліміт не перевищував 10200 грн.) , за простроченим тілом кредиту 20188 грн. 42 коп., а за відсотками погашення не відбувалося (відображено 0). Причому виведено заборгованість знову ж таки за тілом кредиту в розмірі 20022 грн. 62 коп., а відсотків при 0 погашенню 1046 грн. 60 коп.. Відповідно вказані суперечності в розрахунку по нарахуванню відсотків свідчать, що при розрахунку його неправомірно включено до заборгованості у якості тіла та простроченого тіла кредиту (а.с.9-15).

Виписка за договором №б/н станом на 17.06.2020 по рахунку ОСОБА_1 також підтверджує, що за наданими відповідачеві кредитними картками регулярно здійснювалися валютні операції у межах суми кредитного ліміту 10200 грн., , в тому числі і самостійне списання банком відсотків за користування кредитним лімітом за різними розмірами процентної ставки (а.с. 42-61).

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 76-78, 81, 83, 84, 87, 89, 228, 235, 263-265 ЦПК України, визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову (дослідження обґрунтованості, наявності доказів, що їх підтверджують).

Без виконання цих процесуальних дій (в тому числі дослідження належним чином розрахунку заборгованості у взаємозв`язку з умовами укладеного між сторонами кредитного договору у вигляді анкети-заяви) ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

Таку позицію висловив Верховний Суд у постанові від 02.09.2020 по справі № 645/4384/17.

Таким чином, аналізуючи та оцінюючи правовідносини, що склалися між сторонами; норми права, що їх регулюють; всі письмові докази в їх сукупності; зважаючи, що позивачем в одностронньому порядку було збільшено відсоткову ставку з погодженого між ними розміру 3% і при розрахунку заборгованості його неправомірно включено до заборгованості у якості простроченого тіла кредиту, враховуючи суму погашення боргу відповідачем, яку було зараховано і на неправомірно нараховані відсотки, а також кінцеву суму кредитного ліміту, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу регламентовано у ст.ст. 133-137 ЦПК України.

У ч.48 постанови від 17.10.2014 №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних мправ роз`яснив, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Такого висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 19.02.2020 по справа № 755/9215/15-ц.

Зважаючи, що відповідачем на підтвердження витрат на правову допомогу долучено лише копію квитанції від 05.11.2020 про перерахування ОСОБА_1 на рахунок адвокатського об`єднання «Захист у криміналі» 8000 грн., а будь-яких доказів (довідок-розрахунків, тощо), які б дали змогу оцінити певні види правничої допомоги адвоката на предмет пов`язаності їх з розглядом справи, обґрунтованість та розумність визначення у контексті обсягу заперечень, наданих протилежною стороною, витрати на професійну правничу допомогу не підлягають задоволенню.

Позивачем сплачено судовий збір в розмірі 2102 грн.00 коп. в доход держави.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 245, 263-265, 268, 274, 279 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (р/р № НОМЕР_5 , МФО 305299, код 14360570), що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, до ОСОБА_1 , (ідентифікаційний номер НОМЕР_6 ), яка проживає по АДРЕСА_1 , про стягнення заборгованості відмовити.

На рішення суду до Житомирського апеляційного суду через Овруцький районний суд Житомирської області може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, апеляційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: А. Л. Гришковець Повне рішення виготовлено 15.12.2020.