Дата документу 30.01.2020 Справа № 333/2798/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/2798/19
Провадження №22-ц/807/193/20
Головуючий в 1-й інстанції Піх Ю.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2020 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Крилової О.В., Полякова О.З.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Мироненка Олександра Павловича на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16 вересня 2019 року, ухвалене в м. Запоріжжі (повний текст рішення складено 19 вересня 2019 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя на користь ОСОБА_2 було стягнуто аліменти з ОСОБА_1 у розмірі ј частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімум для дитини відповідного віку починаючи стягнення з 21.05.2010 року і до повноліття дитини. 22.09.2010 року шлюб між позивачем та відповідачкою було розірвано, незважаючи на те, що шлюб було розірвано, відповідач регулярно сплачував аліменти на утримання дитини. На теперішній час позивач зареєстрував другий шлюб, від якого народилось двоє дітей ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 . Дружина позивача знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною. Позивач не працює, має на утриманні батьків похилого віку, які теж потребують піклування. На підставі чого позивач просив суд зменшити розмір аліментів з ј частини на 1/8 частину заробітку (доходу) до досягнення сином ОСОБА_5 повноліття.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16 вересня 2019 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Мироненка Олександра Павловича подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що сімейний стан позивача змінився, оскільки в нього народилась ще двоє дітей, а це є підставою для зменшення розміру аліментів, який стягується на утримання першої дитини.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2020 року це 210 200 грн. (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2020 рік» з 1 січня 2020 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2102,00 грн. (2102,00 грн. Х 100 = 210 200 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 23.07.2010 року з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі ј частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 21.05.2010 року і до повноліття дитини.

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_6 , актовий запис № 1144. Прізвище дружини після укладення шлюбу « ОСОБА_7 ».

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 23.10.2012 року, батьками ОСОБА_3 вказані ОСОБА_1 та ОСОБА_8 , актовий запис № 1093.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 21.09.2017 року, батьками ОСОБА_4 вказані ОСОБА_1 та ОСОБА_8 , актовий запис № 1063.

Згідно довідки № 2113/1 від 26.04.2019 року виданої Запорізьким міським центром зайнятості дохід ОСОБА_1 з 29.10.2018 року по 31.03.2019 року становить 37 179 грн.60 копійок.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що доводи позивача щодо зменшення розміру стягуваних аліментів, наведені ним у позові, не є достатньою підставою для задоволення позову, а також не звільняють його від обов`язку утримувати до досягнення повноліття дитину, батьком якої він є.

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За змістом ч.1 ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків (ч.3 ст.70 Закону України "Про виконавче провадження").

Відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналогічного змісту роз`яснення викладені у пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремим норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15.05.2006 №3, що також узгоджується із правовим висновком Верховного Суду України від 05.02.2014 по справі № 6-143цс13.

Матеріалами справи доведено, що з часу присудження аліментів за рішенням Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 23.07.2010 року, відповідно до якого з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у позивача змінився сімейний стан, а саме, у нього народилося двоє дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що факт народження у позивача двох дітей є достатньою підставою для зменшення розміру аліментів та дійшов до хибних висновків щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Тлумачення статті 192 СК України дозволяє констатувати, що при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і одержувача.

Колегія суддів частково погоджується з доводами апеляційної скарги та вважає, що наявні підстави для зменшення розміру аліментів стягуваних на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 1/4 частини до 1/6 частини заробітку (доходу) позивача.

У зв`язку з викладеним, апеляційна скаргу слід задовольнити частково, оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги частково.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Мироненка Олександра Павловича задовольнити частково.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16 вересня 2019 року у цій справі скасувати та прийняти нову постанову наступного змісту.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів задовольнити частково.

Зменшити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_2 на утримання малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 1/4 частки до 1/6 частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на місяць, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили до досягнення дитиною повноліття.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 30 січня 2020 року.

Головуючий, суддя-доповідач С. В. Кухар

Судді: О. В. Крилова

О.З. Поляков