Справа № 399/522/20
Провадження № 2/399/395/2020
РІШЕННЯ

Іменем України

08 грудня 2020 року селище Онуфріївка

Онуфріївський районний суд Кіровоградської області в складі: головуючого судді Лях М.М., за участю секретаря судових засідань Гриценко Т.М., позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , відповідачів Хорольського РВ. та ОСОБА_3 , представника відповідачів ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Онуфріївка в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , третя особа Онуфріївська районна державна адміністрація Кіровоградської області, як орган опіки та піклування, про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом виселення з житлового приміщення,

встановив:

До Онуфріївського районного суду Кіровоградської області з позовом звернулася ОСОБА_1 до відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , в якому просить усунути перешкоди в користуванні житлом шляхом виселення відповідачів з приміщення житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачці на праві приватної власності належить житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_1 . У зазначеному будинку також проживають її син ОСОБА_5 , невістка ОСОБА_3 , онук ОСОБА_6 та дочка невістки ОСОБА_7 . На даний час проживання разом з відповідачами в одному будинку стало нестерпним. Між ними часто відбуваються сварки, в ході яких відповідачі погрожують фізичною розправою, тому вона боїться проживати разом з ними. Вони не дозволяють їй користуватися водою в будинку та побутовою технікою. Невістка ображає та погрожує.

З даного приводу позивач неодноразово зверталась за допомогою до Онуфріївської сільської ради та відділення поліції, але наслідки громадського впливу виявилися безрезультатними та було повідомлено про відсутність ознак будь-якого кримінального правопорушення в діях відповідачів.

На вимогу позивача виселитись добровільно відповідачі не реагують, продовжують проживати в спірному будинку. У зв`язку з викладеним позивачка змушена звернутися до суду.

Ухвалою судді від 24.07.2020 у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

18.08.2020 представником відповідачів адвокатом Дворником О.В. подано відзив на позовну заяву, згідно якого посилання позивачки вважають безпідставними, оскільки нею не подано жодного доказу на підтвердження того, що відповідачі руйнують, псують жиле приміщення, використовують його не за призначенням. Навпаки вони ремонтують його, підтримують в належному стані і не ведуть асоціальний спосіб життя, не порушують правила співжиття.

Ухвалою суду від 02.09.2020 до участі у справі залучено у якості третьої особи Онуфріївську районну державну адміністрацію Кіровоградської області, як орган опіки та піклування.

В судовому засіданні позивачка заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав, зазначених у позові. Пояснила, що будинок є її приватною власністю. Вона пожаліла сина з сім`єю та запропонувала їм пожити разом з нею. Відповідачі були заселені до будинку як члени її сім`ї та члени сім`ї її сина ОСОБА_5 . Зараз життя з ними в одному будинку стало нестерпним, а добровільно відповідачі виселятися не збираються.

Представник позивачки адвокат Супрун Л.В. позов підтримав та просив задовольнити з підстав, викладених в ньому.

Відповідач ОСОБА_5 в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні, оскільки вимоги його матері є безпідставними, матері він не заважає жити. Просив врахувати ті обставини, що викладені у відзиві на позовну заяву.

Відповідачка ОСОБА_3 в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Доповнила, що коли їх сім`я жила в Києві, позивачка покликала їх жити до себе. Спочатку жили нормально, робили ремонт поступово в будинку. Потім мати потрапила під вплив сторонніх осіб та почала сама провокувати скандали. Вони зі свого боку не забороняли їй користуватися всім, що мали самі. З онуком мати спілкується за бажанням. Був випадок, коли, щоб заспокоїти матір вона облила її водою. Двічі приходили в сільради мирити їх з матір`ю. Поліцію мати викликала безпідставно: то не давали користуватися холодильником, то не давали дивитись телевізор. Самі вони поліцію не викликали.

Представник відповідачів адвокат Дворник О.В. в судовому засіданні позов не визнав, підтримав позицію, викладену у відзиві на позов та просив в задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи Онуфріївської районної державної адміністрації Кіровоградської області надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та висновок про недоцільність виселення з житлового приміщення громадянки ОСОБА_1 ОСОБА_3 , 1982 року народження та ОСОБА_5 , 1985 року народження, оскільки за вищевказаною адресою проживає та зареєстрована малолітня дитина.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що вона живе через три будинки від ОСОБА_1 , тому сама не чула сварки між сторонами. Знайома з позивачкою з 1988 року. Біля чотирьох років вони вже не миряться. Близько трьох років тому сусідка почала скаржитись на дітей. Вона майже кожного дня приходить до неї, плаче, скаржиться на погане ставлення дітей, їсть у неї. Зі слів позивачки вона знає, що невістка якось облила її водою. У великому холодильнику виділили їй дуже мало місця, що навіть вона не може зварити перше, бо нема куди поставити каструлю. Бойлером і ванною не дозволяють користуватись, онука не підпускають до неї. Ті сусіди, що живуть поруч, розповідали, що чули, як син нецензурними словами висловлювався в бік матір, невістка казала на неї погані слова, але в суд сусіди йти не хочуть. В будинку у позивачки вона не була ні разу.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що позивачку знає з 1975 року як сусідку. Потім деякий час вона виїжджала з села, а з 2015 року проживає постійно. Голова сільської ради запросила її разом з ОСОБА_10 поїхати до сім`ї ОСОБА_1 . Діти її були вдома. Син казав, що мати не хоче мити посуд після них всіх, прибирати дома, в сараї, ходить їсти по дворах. ОСОБА_3 показувала що твориться у них в холодильнику, в сараї. Вона не ходила дивитись на це, бо їй було соромно від того, як діти ставляться до своєї матері. Одного разу в її присутності син сварив матір за те, що вона подала на нього в суд, обізвав їх обох грубо. Зі слів позивачки такі відносини між ними почалися приблизно з 2016-2017 року. На 65 день народження позивачки вона була у неї вдома в гостях, тоді все було нормально.

Заслухавши в судовому засіданні сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши письмові докази справи, оцінивши у сукупності надані сторонами докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав.

Судом встановлені такі обставини та відповідні цим обставинам правовідносини.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 12.03.2019 позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований по АДРЕСА_1 на підставі типового договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями, посвідченого 30.11.1991 секретарем Успенської сільської ради Кириченко Н.Й., зареєстровано в реєстрі за № 68 /а.с. 10-14/. Власник майна ОСОБА_1 , 1953 року народження має такий склад сім`ї: ОСОБА_11 , 1981 р.н. дочка, ОСОБА_5 , 1985 р.н. син, ОСОБА_3 , 1982 р.н. - , невістка, ОСОБА_6 , 2018 р.н. - онук та ОСОБА_7 , 2003 р.н. не родичка. Дочка ОСОБА_12 за вказаною адресою не проживає. Невістка ОСОБА_3 та її дочка ОСОБА_7 за даною адресою постійно проживають але не зареєстровані, що підтверджується довідкою № 02-27/311, виданою 30.06.2020 Успенською сільською радою Онуфріївського району Кіровоградської області /а.с. 15/.

Згідно довідки Успенської сільської ради Онуфріївського району Кіровоградської області № 02-12/375 від 24.06.2020 позивач ОСОБА_1 декілька разів зверталась до Успенської сільської ради зі скаргою на неприязні відносини між її сином з невісткою та нею. Сільський голова ОСОБА_13 неодноразово відвідувала дану родину, проводила з усіма членами сім`ї бесіди, намагалась їх примирити, але через деякий час ситуація знов повторювалась /а.с. 17/.

Відповідно до наданої позивачем довідки Онуфріївської центральної районної лікарні від 09.10.2019 вона, ОСОБА_1 , на диспансерному обліку в психіатричному кабінеті Онуфріївської ЦРЛ не знаходиться, за медичною допомогою не зверталась /а.с. 18/.

Листом Онуфріївського ВП Олександрійського ВП ГУНП України в Кіровоградській області позивачку ОСОБА_1 повідомлено про те, що її звернення від 19.09.2019 з приводу неприязних відносин з сином та невісткою розглянуто та, з урахуванням того, що в ньому відсутні ознаки будь-якого кримінального правопорушення, проведена перевірка на підставі ЗУ «Про звернення громадян» про що складено відповідну довідку /а.с. 16/.

Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов проживання родини ОСОБА_5 в АДРЕСА_1 від 10.08.2020 в будинку п`ять кімнат. В двох більших кімнатах проживає родина відповідача ОСОБА_5 , в двох менших його мати ОСОБА_1 Одна кімната в спільному користуванні. Будинок опалюється природним газом, забезпечений холодною та гарячею проточною водою каналізацією. У дворі прибрано. В кімнатах, які займає ОСОБА_5 з сім`єю, вікна замінені на металопластикові, замінені вхідні двері. Родина забезпечена необхідною побутовою технікою. Земельна ділянка біля будинку розділена пополам між сім`єю сина та матір`ю. В господарстві відповідача вирощується птиця кури, курчата та двоє свиней. Комунальні послуги сплачують: за світло відповідач ОСОБА_14 , за газ його мати /а.с. 28/.

Згідно довідки-характеристики № 423 від 10.08.2020 ОСОБА_5 тимчасово не працює. Характеризується як людина спокійної вдачі, врівноважений, розсудливий, відповідальний, працелюбний. Громадський порядок не порушує, в громадському житті села участі не приймає /а.с. 32/.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 16.11.2020 за вказаними параметрами - ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 - відомості відсутні /а.с. 136/.

Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються нормами Конституції України, Житлового кодексу УРСР.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Згідно статті 109 ЖК УРСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду (частини перша, друга цієї статті).

Статтею 150 ЖК УРСР передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до частини першої, другої статті 156 ЖК УРСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом із ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

Частина 2 ст. 64 ЖК УРСР до членів сім`ї наймача відносить дружину наймача, їх дітей і батьків, а також інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Сама по собі наявність права власності у особи на дане житло і вимоги безумовної реалізації повноважень власника не можуть бути легітимною підставою позбавлення іншого права особи, права на житло, яке також гарантується та захищається Конституцією України, а в даному конкретному випадку і прямою нормою матеріального права.

Приписами ст.157 ЖК УРСР передбачено, що членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до ч.1 ст.116 ЖК УРСР якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом із ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не з призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" № 2 від 12.04.1985р., при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖСК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

Частина 1 ст.81 ЦПК України зобов`язує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Для виселення з квартири чи будинку без надання житлового приміщення за правилами ч.1 ст.116 ЖК УРСР необхідно, щоб дії, пов`язані з порушенням правил співжиття, які б робили неможливим для інших проживання в одній квартирі (будинку), були вчинені саме членами сім`ї власника будинку (квартири), а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними.

Як встановлено в судовому засіданні відповідачі жодних неправомірних дій відносно позивачки не вчиняли. Доказів порушенням правил співжиття, які б робили неможливим сумісне проживання сторін в одному будинку, суду не надано.

Крім того, суду також не надано доказів застосування до відповідачів заходів запобігання і громадського впливу у зв`язку із систематичним порушенням ними правил співжиття, які роблять неможливим для позивачки проживання з ними та їхніми неповнолітніми дітьми в одному будинку.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 28.10.2020 за ОСОБА_5 зареєстроване право власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_2 /а.с. 106/.

Надану представником позивача Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 28.10.2020 на ім`я ОСОБА_3 суд не бере до уваги у зв`язку з тим, що вона надана за вказаними параметрами шляхом часткового спів падіння і не має відношення до відповідачки ОСОБА_3 /а.с. 107-108/.

Крім того, згідно висновку органу опіки та піклування Онуфріївської районної державної адміністрації № 01-22/503/2 від 23.10.2020, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини при Онуфріївській районній державній адміністрації, виселення з житлового приміщення громадянки ОСОБА_1 родини ОСОБА_3 , 1982 року народження та ОСОБА_5 , 1985 року народження є недоцільним, оскільки за вищевказаною адресою проживає та зареєстрована малолітня дитина /а.с. 98-99/.

Таким чином законної підстави, як того вимагає стаття 47 Конституції України, для виселення відповідачів з квартири без надання іншого житлового приміщення, не встановлено.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.08.2019 року у справі № 569/4373/16-ц (провадження № 61-33530св18) сформулювала правовий висновок, що виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та є необхідним у демократичному суспільстві. Права членів сім`ї власника житла також підлягають захисту і позбавлення права на житло не лише має ґрунтуватися на вимогах закону, але таке втручання повинно бути виправданим, необхідним для захисту прав позивача та не покладати надмірний тягар на відповідача.

Сторонами визнано ту обставину, що відповідачка ОСОБА_3 іншого житла не має. Водночас позивачка не позбавлена права власності на належний їй будинок, так само як і не була позбавлений у зв`язку із вселенням в будинок відповідачів, а лише певним чином обмежена законним проживанням у квартирі її сина з сім`єю як членів сім`ї. Проте позивачка на захист такого обмеження вимагає саме позбавлення права відповідачів на житло. Таке втручання у право на житло не відповідає принципу дотримання справедливого балансу між інтересами власника та правами членів її сім`ї, які також перебувають під особливим захистом, оскільки є як конституційними, так і конвенційними.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позивачкою не було доведено, що її житлові права порушуються відповідачами, у зв`язку з чим вони не підлягають судовому захисту, і в позові позивачкі необхідно відмовити за необґрунтованістю.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України у зв`язку з відмовою в задоволенні позову понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , третя особа Онуфріївська районна державна адміністрація Кіровоградської області, як орган опіки та піклування, про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом виселення з житлового приміщення відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення до Кропивницького апеляційного суду через Онуфріївський районний суд Кіровоградської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 16.12.2020 року.

Суддя М.М. Лях