Провадження №22-ц/812/578/20
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2020 року м. Миколаїв

Справа № 489/3535/19

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Шаманської Н.О.,

суддів: Данилової О.О., Коломієць В.В.

із секретарем судового засідання - Біляєвою В.М.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу

за скаргою

ОСОБА_1

на постанови старшого державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України та розшук майна боржника,

заінтересована особа - ОСОБА_2

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва, постановлену суддею Коваленком І.В. 24 січня 2020 року в приміщенні цього ж суду, повний текст ухвали складено 24 січня 2020 року

у с т а н о в и в:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на постанови державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова ГТУЮ у Харківській області (далі - МВДВС по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова) про тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України та розшук майна боржника.

В обґрунтування скарги зазначав, що на виконанні в державного виконавця МВДВС по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова знаходиться виконавчий лист № 2/489/2283/13, виданий 25 березня 2014 року Ленінським районним судом міста Миколаєва (виконавче провадження № 46082234) про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 18 липня 2013 року і до повноліття дитини.

Крім того, на виконанні в цьому ж відділі знаходиться виконавче провадження ВП 42119872 з виконання виконавчого листа, виданого відповідно до рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 20 січня 2014 року у справі № 2/489/63/14 про стягнення з нього на утримання ОСОБА_2 аліментів у розмірі ј частини з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 13 вересня 2013 року і до досягнення дитиною ОСОБА_4 трьох років.

Заявник зазначав, що у період з січня 2018 року по червень 2018 року ним було перераховано грошові кошти по ВП №46082234 та по ВП №42119872 у сумі, яка станом на 3 червня 2018 року разом становила 89087 грн. 25 коп. Починаючи з серпня 2018 року по червень 2019 року з його заробітної плати утримуються аліменти в повному обсязі та перераховуються на відповідні реквізити на ім`я ОСОБА_2 . Сума утриманих аліментів за період з серпня 2018 року по червень 2019 року становить - 409 445 грн. 82 коп., а загальна сума - 498 533 грн. 07 коп. Вказані обставини підтверджують належне виконання ним покладеного на нього обов`язку по сплаті аліментів. Проте 31 травня 2018 року старшим державним виконавцем МВДВСпо Індустріальному та Немишлянському районах міста Харків Ісаєнко А.В. при примусовому виконанні виконавчого листа №2/489/2282/13 від 25 березня 2014 року, виданого Ленінським районним судом міста Миколаєва була винесена постанова про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України. При цьому, при винесені вказаної постанови, на думку заявника, державним виконавцем було порушено вимоги законодавства, а саме статті 441 ЦПК України щодо звернення до суду з обґрунтованим подання; по-друге, на момент винесення вказаної постанови заборгованість зі сплати аліментів хоча і існувала, але станом на 31 травня 2018 року сплачувалась та сплачується по теперішній час. Тому вважати його особою, яка уникає відповідальності виконувати обов`язок зі сплати аліментів є помилковим твердженням, яке не відповідає фактичним обставинам, оскільки наявність боргу, який щомісячно сплачується шляхом утримання з заборгованості не є заборгованістю по суті, а лише підтвердженням своєчасності сплати аліментних зобов`язань.

Крім того, 3 червня 2019 року державним виконавцем було винесено постанову про розшук майна боржника, в якій зазначено, що місцезнаходження рухомого майна боржника, а саме легкового автомобіля марки BMW, модель 318 D, чорного кольору, 2012 року випуску, йому не відомо, місцезнаходження встановити неможливо. Оскільки заявник не ухиляється від покладеного на нього обов`язку зі сплати аліментів, існують всі підстави припинити дію зазначеної постанови. Також зазначає, що державному виконавцю відомо, що він тимчасово проживає у місті Києві, оскільки працює у ТОВ «Самсунг Електронікс Україна Компані» та не приховує, що його автомобіль також знаходиться у місті Києві, а тому розшукувати його немає необхідності.

Посилаючись на викладені обставин, заявник просив поновити строк звернення до суду та скасувати постанови державного виконавця про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 31 травня 2018 року та про розшук майна боржника від 3 червня 2019 року.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 січня 2020 року відмовлено у задоволенні скарги. Розподілено судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, а також ті ж самі обставини, які стали підставою звернення до суду, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 просив залишити без задоволення апеляційну скаргу, а оскаржувану ухвалу - без змін. В обґрунтування відзиву зазначав, що судом першої інстанції повно досліджено обставини справи та матеріали виконавчого провадження та дійшов обґрунтованого висновку про правомірність оскаржуваних постанов державного виконавця.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників заявника та стягувача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Примусове виконання рішень судів в Україні покладається на державну виконавчу службу (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені у Законі України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року р. № 1404-VIII.

Судом встановлено, що на виконанні у державного виконавця МВДВС по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова перебуває ВП №46082234 з виконання виконавчого листа №2/489/2282/13, виданого Ленінським районним судом м. Миколаєва про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18 липня 2013 року і до повноліття дитини.

Станом на 31 травня 2018 року заборгованість по сплаті аліментів а дитину за вищевказаними виконавчим провадженням становила 404664 грн. 91 ( а.с. 100 ).

31 травня 2018 року старшим державним виконавцем МВДВС по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова Ісаєнко А.В. винесено постанову про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Відповідно до ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» ( в редакції чинній на час прийняття оскаржуваної постанови)за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, державний виконавець виносить вмотивовані постанови:

1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Виходячи із змісту наведеної правової норми, у випадку виникнення заборгованості зі сплати аліментів закон зобов`язує державного виконавця виносити постанови про тимчасові обмеження зазначених прав боржника.

Пунктом 6 розділу XVI Інструкції з організації виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 № 512/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 № 489/20802, визначено, що тимчасові заходи, передбачені пп..1-4 ч. 9 ст. 71 Закону, припиняються у разі погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі на підставі постанов державного виконавця про скасування таких заходів або закінчення виконавчого провадження на підставі пунктів 1, 2, 5, 7, 9, 10, 12, 14 частини першої статті 39 Закону.

Із аналізу наведених норм слідує, що припинення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України можливе лише за єдиної умови - погашення боржником заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Будь-яких інших підстав для припинення наведеного тимчасового обмеження боржника законодавством не передбачено.

На підтвердження виконання обов`язку зі сплати аліментів заявник надав копії платіжних документів та копію листа ТОВ «Самсунг Електронікс України Компані» вих. №КД-22/01/2020-1 від 22 січня 2020 року, згідно з якою на виконання постанов про звернення стягнення на заробітну плату ВП №46082234 та ВП №42119872 від 2 липня 2018 року проводиться утримання проводиться стягнення з усіх видів заробітку в рахунок погашення заборгованості, щомісячне утримання становить 50% заробітної плати до повного погашення заборгованості, а після утримання боргу будуть утримувати 1/4 частину з його заробітку.

Проте заявником не надано доказів виконання ним зобов`язань на момент винесення постанови про тимчасове обмеження його у праві виїзду за межі України у повному обсязі, або доказів, які б підтверджували, що сукупний розмір заборгованості по аліментам на той момент не перевищував суму відповідних платежів за шість місяці.

До того ж, згідно з розрахунком заборгованості по аліментам №14.1-34/35536 від 31 травня 2018 року по виконавчому провадженню з примусового виконання виконавчого листа №2/489/2282/13, виданого 25 березня 2014 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини, заборгованість по сплаті аліментів станом на 31 травня 2018 року (на момент винесення постанови про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України) становила 404664 грн. 91 коп. ( а.с. 100).

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для скасування постанови державного виконавця про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Доводи апелянта про те, що він не ухиляється від сплати аліментів на утримання дитини, а тому відсутні підстави для його тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон, не можуть бути підставою для скасування постанови державного виконавця, оскільки у випадку виникнення заборгованості зі сплати аліментів закон зобов`язує державного виконавця виносити постанови про тимчасові обмеження у тому числі й обмеження у обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

Крім того на виконанні у державного виконавця МВДВС по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова перебуває ВП 42119872 з виконання виконавчого листа №2/489/63/14, виданого Ленінським районним судом м. Миколаєва про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на її утримання у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 13 вересня 2013 року і до досягнення дитиною - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років.

3 червня 2019 року старшим державним виконавцем Ісаєнко А.В. по ВП №42119872 винесено постанову про розшук майна боржника, місцезнаходження якого державному виконавцю не відоме та встановити не можливо. Згідно вказаної постанови оголошено в розшук легковий автомобіль марки BMW, модель 318 D, чорного кольору, 2012 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 .

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ч. 3 ст.36 Закону України «Про виконавче провадження» у разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов`язковою для виконання поліцією. Розшук транспортного засобу боржника припиняється в разі його виявлення, про що виконавцем не пізніше наступного робочого дня виноситься постанова про зняття майна з розшуку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 не виконував у добровільному порядку рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів на її утримання у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 13 вересня 2013 року і до досягнення дитиною - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років.

Згідно з розрахунком заборгованості по аліментам №14.1-34/67333 від 28 листопада 2018 року по зазначеному виконавчому провадженню заборгованість по сплаті аліментів становила 168795 грн. 24 коп.

Матеріалами справи підтверджується, що державним виконавцем під час виконавчого провадження № 42119872 з примусового виконання виконавчого листа №2/489/63/14, виданого 4 лютого 2014 року дотримано вимог ст. 18, 48 Закону України «Про виконавче провадження», неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчинено виконавчі дії, направлені на встановлення наявності (відсутності) майна у боржника, в межах повноважень вказаного Закону, з метою забезпечення реального виконання судового рішення проведено розшук майна боржника.

Натомість, боржник ОСОБА_1 не використовує надані йому ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» права, та не виконує передбачені цим Законом обов`язки.

За таких обставин суд першої інстанції вірно вважав, що відсутні підстави для скасування постанови про розшук майна боржника.

Погашення вподальшому боржником заборгованості по аліментам на утримання дружини (березень 2020 року), не може бути підставою для скасування постанови державного виконавця про розшук майна боржника, оскільки на час її винесення заборгованість існувала.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження скасовуються вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення суду.

Посилання заявника на те, що він тимчасово проживає у місті Києві, оскільки працює у ТОВ «Самсунг Електронікс Україна Компані» та не приховує, що його автомобіль також знаходиться у місті Києві, а тому розшукувати його немає необхідності, не мають правового значення, оскільки оголошення розшуку майна боржника при наявності заборгованості за виконавчим провадженням відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» є обов`язком державного виконавця.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України. з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню понесені нею витрати на правову допомогу у розмірі 1600 грн., що підтверджується звітом до договору про надання правової допомоги № 36/19 від 3 липня 2019 року та квитанцією до прибуткового касового ордера № 1-0304 від 3 квітня 2020 року.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 січня 2020 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу у розмірі 1600 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий: Н.О. Шаманська

Судді: О.О. Данилова

В.В. Коломієць

Повний текст постанови складено 21 квітня 2020 року.