Номер провадження: 22-ц/813/2629/20
Номер справи місцевого суду: 2-1091/09
Головуючий у першій інстанції Смирнов В. В.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.04.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Сегеди С.М., Гірняк Л.А.,

з участю секретаря Воронової Є.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» на ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 26 квітня 2019 року, постановлену під головуванням судді Смирнова В.В., -

в с т а н о в и в:

У березні 2019 року, АТ «Державний ощадний банк України» звернулося до суду з заявою, в якій просило поновити строк та видати дублікат виконавчого листа по справі № 2-1091/09, виданий Іллічівським міським судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованості по кредитному договору у сумі 1608035,59 грн. та судові витрати.

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 26 квітня 2019 року у задоволенні заяви представника АТ «Державний ощадний банк України» про видачу дублікатів виконавчих листів та поновлення строку для пред`явлення виконавчих документів до виконання відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, АТ «Державний ощадний банк України» подало до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 26 квітня 2019 року та постановити нову ухвалу, якою заяву АТ «Державний ощадний банк України» задовольнити у повному обсязі.

На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу від сторін не надходив, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Сторони про розгляд справи на 15 квітня 2020 року були сповіщені належним чином (а.с.60, 73-74).

Від представника АТ «Державний ощадний банк України» надійшла заява про розгляд справи за його відсутності (а.с. 83-89).

Справа перебуває на розгляді у суді апеляційної інстанції з червня 2019 року.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, та від яких надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга піддягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

За змістом ч.ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду зазначеним вимогам не відповідає, з огляду на таке.

Так, виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

Обов`язковість рішень суду визнається однією з основних засад судочинства.

Провадження з виконання судових рішень є завершальною і невід`ємною частиною цивільного судочинства.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

У разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (ст. 433 ЦПК України).

Так, судом першої інстанції було встановлено, що рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 25.06.2009 року стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитним договором в розмірі 1 608 035 грн. 59 коп. (один мільйон шістсот тисяч тридцять п`ять) гривень 59 копійок та судових витрат з кожного у розмірі 850 грн. 00 коп. (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок судового збору та витратити на інформаційно-технічне забезпечення в розмірі 15,00 грн. (а.с. 12).

З наданої представником банку копій виконавчого листа, вбачається, що державним виконавцем відділу державної виконавчої служби, стосовно боржника ОСОБА_2 виконавчий лист повернуто на підставі п. 4 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 32).

Згідно з відповіді начальника Чорноморського МВДВС ГТУЮ в Одеській області, відповідно до даних автоматизованої системи виконавчого провадження згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції від 19.01.2019 року, відомості щодо відкритих виконавчих проваджень відносно боржника ОСОБА_1 відсутні (а.с. 3).

Цивільна справа за позовом прокурора в інтересах ВАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості - знищена по закінченню терміну зберігання (а.с. 11).

Відмовляючи у задоволенні заяви Банку про видачу дублікатів виконавчих листів та поновлення строку для пред`явлення виконавчих документів до виконання, суд першої інстанції виходив з того, що строк пред`явлення виконавчого листа до виконання встановлений імперативною нормою і не може бути змінений судом.

Проте, апеляційний суд не може погодитися із таким висновком суду першої інстанції, оскільки він не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, з огляду на таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Як указано в підпункті 17.4 п.17 Розділу XIII ЦПК України «Перехідні положення» у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

З системного аналізу приписів норм чинного законодавства вбачається, що дублікат - документ, що видається замість втраченого оригіналу і має силу первісного акта, в даному випадку виконавчого листа. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Підставою для видачі дублікату є заява стягувача або подання державного виконавця, в залежності від того, хто втратив оригінал виконавчого документа. При цьому, заявник має повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено.

Посилання суду на правову позицію Верховного Суду України по справі № 6-711цс15 від 20 січня 2016 року, є помилковою, з тих підстав, що у справі, на яку посилається суд зазначено, що виконавчий документ, виданий на підставі рішення суду після набрання чинності Законом України № 2677-VІ (9 березня 2011 року), був пред`явлений до виконання поза межами строків, установлених статтею 22 Закону України «Про виконавче провадження», питання про поновлення пропущеного строку в установленому статтею 371 ЦПК України порядку не вирішувалося, і відповідно зазначена обставина, виходячи з положень статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», була підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження.

За змістом ч. 1-2 ст. 433 ЦПК України, у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, виданого судом, подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Таким чином, видача дубліката виконавчого листа і поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання є різними процесуальними діями, кожна з яких має свій порядок розгляду та мету.

За правилами п. п. 17.4. Перехідних положень розділу ХІІІ ЦПК України, видача дубліката виконавчого листа не пов`язується із вирішенням питання про поновлення строку для його пред`явлення до виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 2 статті 78 ЦПК У країни встановлено, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно ст. 433 ЦПК України заява про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання розглядається в судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Ухвалу суду від 20 березня 2019 року відкрито провадження за заявою ПАТ «Державний ощадний банк України», з призначенням судового засідання та викликом учасників судового розгляду (а.с. 13).

З супровідного листа, вбачається, що сторонам було направлено ухвалу про відкриття провадження, однак з цього листа не вбачається на яку адресу направлялися ухвали відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 14).

Жодних доказів про належне сповіщення учасників справи, матеріали справи не містять.

Отже, розглядаючи заяву та постановляючи ухвалу, суд першої інстанції наведених вимог закону не врахував, не викликав до судового засідання всіх учасників справи та не з`ясував чи мало місце добровільне виконання боржниками судового рішення, на виконання якого був виданий виконавчий лист, розмір заборгованості, не перевірив та не встановив обставин втрати виконавчого листа, на які посилався заявник, не надав їм відповідної оцінки.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

Згідно з п.4 ч.1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, порушення законних прав та інтересів заявника.

У контексті наведеного апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні заяви Банку про видачу дубліката виконавчого документа та поновлення строку для його пред`явлення.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» - задовольнити частково.

Ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 26 квітня 2019 року - скасувати та направити матеріали справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 21 квітня 2020 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ С.М. Сегеда

______________________________________ Л.А. Гірняк