Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №344/9498/18

22 січня 2020 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківскої області

в складі: головуючого - судді - Грещука Р.П.,

секретаря - Шпитко М.І.,

з участю представника позивача - Петруняк Л.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Надвірна справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Станіславська теплоенергетична компанія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послугу з централізованого опалення, -

ВСТАНОВИВ:

ТзОВ «Станіславська теплоенергетична компанія»звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послугу з централізованого опалення.

Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ТзОВ «Станіславська теплоенергетична компанія»26739 грн. 75 коп. заборгованості за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, а також судові витрати по справі.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги ТзОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» підтримала з підстав, наведених в позовній заяві та просила їх задоволити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 у своєму відзиві на позовну заяву просила суд повністю відмовити у позові ТзОВ «Станіславська теплоенергетична компанія», з підстав наведених у ньому.

В судовому засіданні 21.10.2019 року, представник відповідача просив суд відкласти розгляд справи по суті, з метою мирного врегулювання спору.

Однак, в подальшому в судове засідання 09.12.2019 року представник відповідача не прибув. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом вручення судової повістки в попередньому судовому засіданні, що підтверджується розпискою про її отримання. Про причини своєї неявки суд не повідомив.

В зв`язку з наведеним розгляд справи було відкладено на 10 год. 30 хв. 22.01.2020 року, про що рекомендованною кореспонденцією повідомлено відповідача та її представника.

В дане судове засідання сторона відповідача повторно не прибула. Про причини своєї неявки суд не повідомили, заяви про слухання справи у їх відсутності чи про відкладення розгляду справи не поступало.

Відповідно до ч.3 ст.13 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Суд враховує, що закон створює рівні умови для осіб, що володіють правом звернення до суду, зобов`язавши суд повідомляти цих осіб про час і місце розгляду справи.

Суд прийняв вичерпні заходи для повідомлення сторони відповідача про час та місце розгляду справи, забезпечивши можливість з`явитися до суду і захистити свої права.

За змістом ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права особа сама визначає обсяг своїх прав і обов`язків у цивільному процесі. Тому особа, визначивши свої права, реалізує їх на свій розсуд. Розпорядження своїми правами на розсуд особи є одним з основоположних принципів судочинства.

Враховуючи завдання судочинства, принцип правової визначеності, поширення загального правила, закріпленого в ЦПК України, відкладення судового розгляду у випадку неявки в судове засідання будь-кого з осіб, що беруть участь у справі, за відсутності відомостей про причини неявки в судове засідання не відповідало б конституційним цілям цивільного судочинства, що, у свою чергу, не дозволить розглядати судову процедуру в якості ефективного засобу правового захисту в тому сенсі, який закладений в ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст.ст.7, 8 і 10 Загальної декларації прав людини і ст.14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права.

Відповідно до ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно ч.3 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Пунктами 1, 2 ч.3 ст.223 ЦПК України, визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки.

Таке положення пов`язане з дією принципу цивільного судочинства - диспозитивністю, відповідно до якого кожний учасник процесу самостійно розпоряджається наданими йому законом процесуальними правами та із дотриманням судом розумних строків розгляду справи, що є вимогою статті 121 ЦПК України та статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Участь у судових засіданнях є правом особи, яка бере участь у справі і ця особа зобов`язана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що закріплено в статті 43 ЦПК України.

Цивільний процесуальний кодекс України не містить вичерпного переліку поважних причин неявки до суду, однак зобов`язує суд оцінювати неявку до суду у кожному конкретному випадку залежно від підстав поважності наведених причин з тим, щоб забезпечити учасника процесу конституційною гарантією змагальності у процесі та доведення суду переконливості своїх доводів (п.4 ч.3 ст.129 Конституції України ).

Крім цього, у відповідності до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", частини 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження.

Також, прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Європейський суд з прав людини, констатує, що розумність тривалості провадження має оцінюватись в світлі обставин справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмету розгляду для заявника (рішення у справі «Писатюк проти України»).

Крім того, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Враховуючи викладене, суд вважає таку поведінку (дії) відповідача ОСОБА_1 та її представника, як зловживання своїми процесуальними правами, причини їх неявки в судові засідання - неповажними, в зв`язку з чим дану справу можливо розглянути по суті.

Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши наявні у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, приходить до висновку, що позов ТзОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Відповідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу неналежного виконання споживачем-відповідачем зобов`язання по оплаті наданих послуг теплопостачання.

В судовому засіданні з`ясовано, що ТзОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» було створене у квітні місяці 2012 року з метою експлуатації котельні, що знаходиться по АДРЕСА_1 , та прилеглих до неї теплових мереж. Із отриманням від Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, ліцензій з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії, ТзОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» має право провадити господарську діяльність у сфері теплопостачання, зокрема, виробляти теплову енергію, транспортувати вироблену теплову енергію магістральними тепловими мережами та постачати її різним категоріям споживачів.

Згідно ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ТзОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» є виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для населення, яке обслуговується від котельні на АДРЕСА_1 .

До створення ТзОВ «Станіславська теплоенергетична компанія», тобтодо 05.04.2012 року, вищевказану котельню експлуатувала інша теплопостачальна організація м.Івано-Франківська - ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго».

Із початком діяльності ТзОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» на базі котельні, що знаходиться по АДРЕСА_1, від ДМП «ІФТКЕ» до даного товариства було передано базу споживачів, які обслуговуються від даної котельні. Таким чином, судом перевірено, що ТзОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» надає послугу з централізованого опалення споживачу - ОСОБА_1 , яка є власником квартири АДРЕСА_3 .

Попередньою теплопостачальною організацією також були передані відомості щодо житлових приміщень, власники яких здійснили відключення від мереж централізованого опалення в порядку, встановленому чинним законодавством. Проте, відомості про відключення квартири, у якій проживає відповідач, від мереж централізованого опалення у порядку, встановленому чинним законодавством - відсутні.

Водночас, відносини з надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630.

Зокрема, п.24 Правил встановлено, що споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Пунктом 25 Правил наголошено, що відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Питання відмови від послуг з централізованого опалення та відключення від мереж централізованого опалення регулюються Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж: централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4.

Даним Порядком передбачено відповідну процедуру відключення від мереж централізованого опалення, зокрема встановлено порядок, за яким відключення споживачів від мереж централізованого опалення можливе виключно за умови відключення будинку в цілому, а не його окремих квартир.

Наведена позиція підтверджується листом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 13 березня 2013 року №8/10-769-13. У вказаному листі зазначається, що згідно з чинним Порядком, відключення від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання окремих приміщень житлового будинку, у тому числі квартир, не передбачено. При цьому, у даному листі Мінрегіонбуд України вказує на те, що надання технічних умов теплопостачальними організаціями (виконавцями послуг) на підставі рішень дозволів Міжвідомчої комісії на відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання окремих квартир, під`їздів чи секцій будинку, прийнятих після 14 грудня 2007 року, не допускається чинним Порядком.

Враховуючи наведене та відповідно до Порядку, підставою для припинення нарахування плати за надання послуг з централізованого опалення є оформлений належним чином та затверджений Комісією акт про відключення будинку від мереж центрального опалення.

Тому, до оформлення акта про відключення від внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення, у позивача були відсутні правові підстави для припинення нарахувань за послугу з централізованого опалення.

Відключення від мереж централізованого опалення з порушенням вимог Порядку вважається самовільним відключенням, що тягне за собою адміністративну відповідальність та не є підставою для припинення нарахування плати за послугу з централізованого опалення.

Відповідно до п.8 Правил, послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Тобто, в силу положень ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п.8 Правил, укладення договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води (підігріву води), що надаються шляхом поставки теплової енергії, між постачальником теплової енергії та споживачем, є обов`язковим.

У відповідності до вказаних вимог, ТзОВ «Станіславська теплоенергетична компанія» після отримання дозвільних документів, в червні місяці 2012 року розпочала договірну компанію в частині впорядкування взаємовідносин із споживачами, обслуговування яких здійснюється від котельні на АДРЕСА_1 , щодо забезпечення тепловою енергією, яку споживачі отримують для потреб на опалення та підігрів води.

Інформація про необхідність впорядкування договірних відносин щодо надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води (підігріву води) була розміщена позивачем у ЗМІ, а також, працівниками товариства доставлялися відповідні повідомлення споживачам. Однак, відповідного реагування, зокрема зі сторони ОСОБА_1 щодо наміру укладення договору так і не було.

Як перевірено в судовому засіданні, відповідач ОСОБА_1 проживає в багатоквартирному будинку, що знаходиться на території діяльності ТзОВ «Станіславська теплоенергетична компанія», а отже забезпечуються тепловою енергією від котельні, що знаходиться на АДРЕСА_1 , і відповідно позивач надавав відповідачу послугу з централізованого опалення.

Відповідно до п.20 Правил, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до посказань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції, тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.

Водночас, плата за надані послуги у разі відсутності засобів обліку гарячої води і теплової енергії справляється відповідно до вимог п.21 Правил, тобто згідно з установленими нормативами (нормами) споживання.

В зв`язку з тим, що будинок в якому проживає відповідач до 12.01.2016 року не було обладнано засобом обліку теплової енергії, то розрахунок за послугу з централізованого опалення, до моменту встановлення лічильника, був зроблений по навантаженню згідно з нормативним документом «Норми та вказівки по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні» КТМ 204 України 244-94 з урахуванням максимального теплового навантаження, а також згідно з Методикою нарахування плати за надані послуги теплопостачання та підігріву води населенню - додатком 2 до рішення Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 20.12.2007 року № 600 «Про тарифи на послуги теплопостачання та підігріву води для населення».

Дана обставина підтверджується актом пломбування будинкового приладу обліку, копія якого долучена до матеріалів справи (а.с.13).

З моменту встановлення в будинку АДРЕСА_4 , будинкового приладу обліку теплової енергії, розрахунок за послугу з централізованого опалення був зроблений відповідно до його показань.

Згідно довідки про розрахунки за надані комунальні послуги протягом періоду: січень 2015 року - квітень 2018 року, відповідачем спожито теплової енергії для потреб на опалення у розмірі 26739 грн. 75 коп. (а.с.7).

Статтею 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» на споживача, тобто на ОСОБА_1 покладено обов`язок оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Як зазначено в п.18 Правил, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

З урахуванням викладеного та у зв`язку з тим, що відповідач в порушення приписів чинного законодавства неналежним чином оплачувала спожиті комунальні послуги, станом на 30.04.2018 року у ОСОБА_1 виникла заборгованість у загальній сумі 26739 грн. 75 коп.

В ході розгляду справи, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 зверталася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області із позовом про захист прав споживача, припинення нарахування оплати за неотримані послуги централізованого опалення та постачання гарячої води, заборгованості за послуги з теплопостачання.

Згідно рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19.03.2018 року, ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні її позовних вимог. Також постановою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 24.05.2018 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 по даній справі залишено без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 19.03.2018 року - без змін. Копії вказаних процесуальних документів долучені до матеріалів справи (а.с.14-16, 17-20).

Таким чином, суд прийшов до висновку, що нарахована заборгованість за послугу з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_5 є законною та такою, що підлягає сплаті, а тому, відсутні правові підстави для припинення нарахування плати за послугу з централізованого опалення.

У відповідності до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, що встановлено ч.1 ст.81 ЦПК України.

Судом встановлено, що договір між позивачем і відповідачем не укладався.

Правовідносини, які виникли у сфері надання комунальних послуг, регулюються спеціальним законодавством, а саме: Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630.

Надання послуг з централізованого опалення та підігріву води є специфічним видом господарювання, яке регулюється окремими нормативно-правовими актами.

Згідно зі статтею 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Статтями 20, 21 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги", визначені обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов`язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Згідно пункту 10 "Правил надання населенню послуг з водо-, теплозабезпечення та водовідведення", затверджених Постановою Кабінету Міністрів від 30 грудня 1997 року за № 1497 та пункту 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року за № 630, оплата за надані послуги вноситься щомісячно.

У відповідності до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом ч.1 ст.901, ч.1 ст.903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Разом з тим відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, установлених ст.526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.

Згідно ч.3 ст.815 ЦК України, наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі усного договору про надання послуг з теплопостачання є зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч.1 ст.509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Як вбачається із довідки про розрахунки за надані комунальні послуги протягом періоду: січень 2015 року - квітень 2018 року, заборгованість ОСОБА_1 станом на 30.04.2018 року становить 26739 грн. 75 коп. Розрахунок послуг здійснений на підставі тарифу та відповідно до опалювальної площі квартири.

Таким чином, суд вважає, що правовідносини, які склалися між сторонами, хоча і без договору, є зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора - вимагати сплату грошей за надані до будинку послуги.

Пунктами 24-26 Постанови Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 "Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення" (із змінами) передбачено, що споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України "Про теплопостачання" схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення.

Порядок відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання затверджено наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4.

Порядком встановлено, що для вирішення питання відключення споживача від мережі центрального опалення він повинен звернутися до міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мережі з відповідною письмовою заявою. Комісія після вивчення наданих власником документів приймає відповідне рішення, яке оформляється протоколом. Відключення приміщень від внутрішньо будинкової мережі виконується монтажною організацією, яка реалізує проект. По закінченню робіт складається акт про відключення від мережі централізованого опалення і подається заявником до Комісії на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні Комісії сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого опалення.

Єдиною підставою для зняття споживача з реєстраційного обліку і припинення відповідних нарахувань є акт про відключення, який має бути затверджений відповідною Комісією, а при відсутності зазначеного акта, відключення від системи централізованого опалення без дотримання відповідної процедури є самовільним.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що у спірних правовідносинах заборгованість відповідача перед позивачем за надані послуги з централізованого опалення є підставною та обґрунтованою, а обов`язок відповідача оплачувати дані послуги випливає з вимог закону.

Суд звертає увагу на те, що доказів, які б спростовували факт надання та отримання послуг з централізованого опалення щодо квартири відповідача, як і доказів невірності здійсненого позивачем розрахунку заборгованості, відповідачем не надано. Сам факт не перебування у договірних відносинах з позивачем не звільняє відповідача від обов`язку оплачувати послуги з централізованого опалення за умови їх надання та отримання квартирою відповідача.

Враховуючи вищенаведене, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та оцінюючи їх в сукупності, те, що ТзОВ "Станіславська теплоенергетична компанія" надавала послуги централізованого опалення відповідачу, розрахунок заборгованості відповідає затвердженим тарифам, суд приходить до висновку про задоволення позову ТзОВ «Станіславська теплоенергетична компанія».

У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позову ТзОВ «Станіславська теплоенергетична компанія», з відповідача в користь позивача слід стягнути 1762 грн. 00 коп. сплаченого судового збору.

На підставі наведеного, ст.ст.509, 526, 815, 901, 903 ЦК України, ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» та Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630, та керуючись ст.141, ст.ст.258, 259, 263, 265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Станіславська теплоенергетична компанія» - задоволити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , жительки АДРЕСА_6 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Станіславська теплоенергетична компанія», , р/р № НОМЕР_2 у Філії - Івано-Франківське ОУ АТ «Ощадбанк», - 26739 (двадцять шість тисяч сімсот тридцять дев`ять) грн. 75 коп. заборгованості за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , жительки АДРЕСА_6 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Станіславська теплоенергетична компанія», , п/р № НОМЕР_3 , у Філії - Івано-Франківське ОУ АТ «Ощадбанк», - 1762 грн. 00 коп. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Грещук Р.П.

Повний текст рішення

виготовлено 27.01.2020 року.