Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 480/2455/16-ц
Провадження № 2/945/40/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2020 р. Миколаївський районний суд Миколаївської області в складі головуючого судді Войнарівського М.М., за участю секретаря Куртія О.Ф.,розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 13.07.2017року провадження у вказаній справі зупинено, у зв`язку з відкриттям спадщини після смерті позивача ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 19.04.2018 провадження у даній справі поновлено, до участі залучено правонаступника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 .

Вимоги з подальшим уточненням позову обґрунтовані тим, що в 2011 році ОСОБА_3 мав намір обміняти належний йому будинок в АДРЕСА_1 на квартиру в с. Ольшанське із доплатою. Так, до ОСОБА_3 звернувся ОСОБА_2 та запропонував квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 при цьому запевнив, що квартира належить його синові. Жодного договору купівлі-продажу або міни між ними не укладалося. З того часу в будинку ОСОБА_3 почав проживати та користуватися ним відповідач. ОСОБА_3 неодноразово вимагав від відповідача ОСОБА_2 оформити належним чином документи на квартиру в яку він його перевіз та прописати. На що відповідач знаходив всілякі відмовки. В 2013 році відповідач прописав ОСОБА_3 за іншою адресою, а саме в квартирі де живе сам ( АДРЕСА_3 ). Після цього з`ясувалося, що квартира в яку відповідач перевіз ОСОБА_3 належить не синові відповідача, а іншій особі. На думку ОСОБА_3 відповідач скористався його неосвідченістю, ввійшовши в довіру та ошукав його. В наслідок чого ОСОБА_3 почав вимагати від відповідача повернути його до свого будинку. На що, знову отримував відмовки. Так, 11 квітня 2016 року було складено акт, відповідно до якого комісією в складі Хоменко Є.В. , Мотуза А.М. , Маташової А.О. встановлено, що з червня місяця 2011 року ОСОБА_3 не проживає в будинку АДРЕСА_1 , а фактично цим домогосподарством користується ОСОБА_2 та ОСОБА_7 . Відтак, за час мешкання відповідача у будинку ОСОБА_3 відповідач привів його в непридатний до проживання стан.Своїми силами для здійснення ремонту однієї кімнати, ОСОБА_3 було витрачено 3083 гривень та 4900 гривень. Крім цього, для визначення суми збитку, який своїми діями завдав відповідач, ОСОБА_3 звернувся до спеціалістів Торгово-промислової палати щоб замовити і оплатити виїзд спеціаліста та роботу по визначенню суми збитку на що витратив 3000 гривень. Таким чином на його думку позивача йому було завдано матеріальну шкоду у розмірі 178294грн.,з яких: 3000грн.- проведення кошторисного розрахунку; 4900грн.-виконання ремонтних робіт; 7800грн.-витрати на проведення судово будівельно-технічної експертизи; 162594грн.- вартість ремонтно-будвельних робіт по усуненню дефектів, відповідно до висновку експерта, а також моральну шкоду в розмірі 50000 гривень. В звязку з чим він звернувся до суду з вказаним позовом та просить його задовольнити.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Балабан О.І. не з`явилися, при цьому представник позивача надала заяву в якій позовні вимоги щодо стягнення матеріальних збитків та моральних збитків підтримала в повному обсязі, та просила їх стягнути.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Камінський В.І. у судове засідання не зявилися,при цьому представник відповідача надав заяву в якійпроти позову заперечував, просив суд відмовити у задоволенні позову повністю.

Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені наступні фактичні обставини на підставі представлених доказів.

З копії акту про проживання від 11.04.2016 року складений депутатом Ольшанської селищної ради від виборчого округу № 21 Хоменко Євгеном Володимировичем ,в присутності Маташової Л.О. та Мотуза А.М. вбачається, що ОСОБА_3 ,1928 року народження фактично з червня 2011 року не проживає за адресою АДРЕСА_1 . Також зазначено,що фактично за цією адресою домогосподарством користується ОСОБА_2 та ОСОБА_7 .

Відповідно до висновку № 125-008 від 31.01.2020 року судово будівельно-технічної експертизи пошкодження житлового будинку по АДРЕСА_1 , які мають місце на час дослідження,також підтверджені актом обстеження від 30.06.2016 року,складеним комісією. Вказані пошкодження на окремих конструктивних елементах,а саме: заповнення віконних прорізів тимчасовими віконними рамами,відсутність окремих внутрішніх дверей, демонтаж сантехнічних приладів систем опалення, водопостачання, каналізації, внутрішнього оздоблення з наявністю плям сирості та цвілі на стінах,відпадання штукатурного шару на стелях будівлі,які утворилися в результаті демонтажу системи опалення та відсутності віконних блоків,що призвело до неможливості експлуатації житлового будинку довгий час та виникненню дефектів. Вартість ремонтних робіт по усуненню дефектів у житловому будинку по АДРЕСА_1 які мають місце на час дослідження складає 162594грн.

Відповідно до положень ч. 1ст. 4 ЦПК України,кожна особа має право в порядку, встановленому цивільно-процесуальним Кодексом України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст.ст.11,15 ЦК України,цивільні права й обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначенийст. 16 ЦК України.

Відповідно доч.1ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до Постанови Пленуми Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»№ 6 від 27.03.1992 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, заподіяної майну фізичної особи, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи.

Відповідно дост. 81 ЦПК України,кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до положень п. 9постанови Пленуму Верховного Суду України за № 6 від 27.03.1992р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовом про відшкодування шкоди»: коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовується в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди.

Таким чином суд вважає доведеними вимоги позивача,щодо стягнення на його користь матеріальних збитків у розмірі 178294грн.,з яких: 3000грн.- проведення кошторисного розрахунку; 4900грн.-виконання ремонтних робіт; 7800грн.-витрати на проведення судово будівельно-технічної експертизи;162594грн.- вартість ремонтно-будвельних робіт по усуненню дефектів, які підтверджуються висновком експерта та квитанціями, що містяться в матеріалах справи.

Крім цього, відповідно до положеньст. 23 ЦК України,особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Відповідно до ч.1ст. 1167 ЦК України,моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.

Згідно п.9Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року за № 4«Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»,розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд визнає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психологічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин. Всі негативні моральні, психічні переживання і негативні емоції негативно впливають на стан здоров`я будь-якої людини, зокрема на стан здоров`я позивача.

Згідно з п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч. 4 ст. 23 ЦК України).

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України).

Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З огляду на зазначене, суд приходить висновку, що діями відповідача та бездіяльністю щодо відшкодування завданої шкоди відповідачем, позивачеві була спричинена моральна шкода, яка проявилася у постійних переживаннях за належне йому на праві власності майно. Відповідач в добровільно не вжив ніяких заходів для вирішення питання про відшкодування завданої позивачу шкоди, проявив байдужість до стану будинку взагалі, чим змусив позивача звертатися до суду та захищати свої права в судовому порядку. Всі ці обставини порушили його звичний спосіб життя та потребували від нього додаткових зусиль для організації своєї життєдіяльності.

Даючи юридичну оцінку зібраним по справі доказам, враховуючи, те, що позивачу було завдано матеріальну та моральну шкоду, на підтвердження розміру матеріальних збитків позивачем надано відповідні докази, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача в якості відшкодування матеріальної шкоди та частковому задовольню вимог стосовно відшкодування моральної шкоди.

Керуючись ст.ст. 76, 81, 263-265, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ;зареєстрованого АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ;паспорт серія НОМЕР_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 ), в якості відшкодування матеріальних збитків в розмірі 178294гривні, та моральну шкоду в розмірі 5000 гривень.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції - Миколаївського апеляційного суду.

Суддя М. М. Войнарівський