ПОСТАНОВА

Іменем України

20 січня 2020 року м. Кропивницький

справа № 404/3424/19

провадження № 22-ц/4809/97/20

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді: Кіселика С.А. (суддя доповідач),

суддів: Голованя А.М., Єгорової С.М.,

за участю секретаря судового засідання Савченко Н.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Фортечний відділ державної виконавчої служби м. Кропивницький ГТУЮ у Кіровоградській області,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в місті Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23 вересня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Фортечний відділ державної виконавчої служби м. Кропивницький ГТУЮ у Кіровоградській області, про зняття арешту з майна,

В С Т А Н О В И В:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог та їх обгрунтування

ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Фортечний ВДВС м. Кропивницького ГТУЮ у Кіровоградській області про зняття арешту з майна.

Просить зняти арешт з будинку АДРЕСА_1 ).

В обґрунтування вимог зазначив, що йому, на підставі договору дарування від 04.10.1994 року, посвідченого нотаріусом Третьої Кіровоградської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за № 1-3-841, на праві власності належить будинком АДРЕСА_1 . Однак, за відомостями Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, на будинок накладений арешт. З відповіді нотаріального архіву, на запит позивача, вбачається, що державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Кіровського районного управління юстиції Левінською Н.В., при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-4143, виданого 24.09.1999 року Кіровським районним судом м. Кіровограда про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. На даний час син повнолітній, а тому аліменти на його утримання на підставі виконавчого листа № 2-4143, вже не стягуються, заборгованість по аліментам позивачем погашена у повному обсязі. З відповіді Фортечного ВДВС м. Кропивницького ГТУЮ у Кіровоградській області вбачається, що зняти арешт з належного позивачу будинку та надати інформацію неможливо, оскільки виконавче провадження знищено у зв`язку з закінченням терміну зберігання. Вважає, що відмовою Фортечного ВДВС зняти арешт порушується його право на вільне володіння майном, а тому він вимушений звернутися до суду.

Короткий зміст рішення суду першої інстанцій та мотиви його прийняття

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23 вересня 2019 року суд ухвалив: скасувати арешт, накладений на будинок АДРЕСА_1 ), на підставі: постанова, 3099, 25.02.2003, Державна виконавча служба Кіровського району, Левінська, вх. 174. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Задовольняючи позов суд першої інстанції прийшов до висновку, що на час розгляду справи у суді відсутні підстави для збереження обтяжень накладених на вищезазначене майно.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

В жовтні 2019 року ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу і просила скасувати рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23.09.2019 року.

В апеляційній скарзі відповідач зазначила, що не погоджується із зазначеним рішенням суду першої інстанції, оскільки вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та дійшов до висновків які не відповідають обставинам справи. Зокрема, суд не взяв до уваги, що позивач звернувся до суду із заявою про зняття арешту після спливу трирічного строку позовної давності. Суд дійшов висновку про відсутність у позивача заборгованості по аліментам за недостатності підстав для такого висновку та наявності підстав для висновку про злісне ухилення ОСОБА_1 від свого батьківського обов`язку щодо утримання сина. Відповідач по справі та третя особа участі у судовому засіданні не брали оскільки не були належним чином повідомлені про час та місце його проведення.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

2.Мотивувальна частина

Встановлені судом першої інстанції обставини справи

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , на підставі договору дарування від 04.10.1994, посвідченого нотаріусом Третьої Кіровоградської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за № 1-3-841, на праві власності, володіє будинком АДРЕСА_1 (а.с.5-6).

За відомостями Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на належний позивачу будинок АДРЕСА_1 накладено арешт (а.с.8).

З відповіді нотаріального архіву, вбачається, що постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 24.02.2003 винесено державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Кіровського районного управління юстиції Левінською Н.В., при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-4143, виданого 24.09.1999 року Кіровським міським судом м. Кіровограда про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9).

На даний час син повнолітній, а тому аліменти на його утримання на підставі виконавчого листа № 2-4143, вже не стягуються, заборгованість по аліментам позивачемпогашена у повному обсязі (а.с.10).

З відповіді Фортечного ВДВС м. Кропивницького ГТУЮ у Кіровоградській області вбачається, що зняти арешт з належного позивачу будинку та надати інформацію неможливо, оскільки виконавче провадження знищено у зв`язку з закінченням терміну зберігання (а.с.11).

Провадження у суді апеляційної інстанції

Апеляційна скарга до Кропивницького апеляційного суду надійшла 15/102019 року.

Цивільна справа, на запит апеляційного суду, надійшла 24.102019 року.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 04 листопада 2019 року апеляційне провадження за даною скаргою відкрито.

15 листопада 2019 року визначено склад колегії суддів і цього ж дня справу призначено до розгляду на 10.12.2019 року.

Обставини справи встановлені апеляційним судом та позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача та його представника, пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення, суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Рішення суду, зазначеним вимогам закону, відповідає не в повній мірі.

Відповідно до ст. ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Завданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК України).

Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а обов`язок надання доказів покладається на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Права власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно до ст. ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України).

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 391 ЦК України).

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 04.10.1994, посвідченого нотаріусом Третьої Кіровоградської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за № 1-3-841, є власником будинком АДРЕСА_1 (а.с.5-6).

Дані щодо наявного у позивача права власності на будинок підтверджуються також витягом із реєстру прав власності на нерухоме майно, який підписаний начальником БТІ Шиховою В.В. (а.с. 7) та інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна сформованою 16.05.2019 року (а.с. 8).

Також, із зазначеної інформаційної довідки вбачається, що стосовно зазначеного вище об`єкту нерухомості існує обтяження у вигляді арешту.

Дане обтяження зареєстроване 07.10.2008 року за № 8032316 реєстратором: Державний нотаріальний архів в Кіровоградській області, на підставі постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Кіровського районного управління юстиції Левінської Н.В.

Згідно інформації, що міститься у постанові про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 24.02.2003 року (а.с.9), арешт накладено державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Кіровського районного управління юстиції Левінською Н.В. при примусовому виконанні виконавчого листа № 2 4143 виданого 24.09.1999 року Кіровським районним судом міста Кіровограда на підставі рішення суду про стягнення зі ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частини з усіх видів заробітку до 29.01.2013 року при наявності боргу, станом на 01.03.2003 року в сумі 1763 грн. Метою накладення арешту визначено забезпечення виконання даного виконавчого листа.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 06.11.2009 року, яка набрала законної сили, виправлено описку в рішенні Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24.09.1999 року по справі № 2 -4143/99 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів в частині зазначеного прізвища відповідача та відізвано виконавчий лист виданий по справі № 2-4143/99 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів (а.с. 49).

Згідно п.9 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» ( в редакції чинній на час відкликання виконавчого документу) вимога суду про повернення виконавчого документу без його виконання є підставою для закінчення виконавчого провадження.

У своїй відповіді на заяву ОСОБА_2 заступник начальника Фортечного відділу державної виконавчої служби м. Кропивницького Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області повідомляє, що перевіркою даних автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що на виконанні у відділі не перебуває виконавчий лист № 2-4143 від 24.09.1999 року про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Крім того, згідно рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24.09.1999 року по справі № 2 -4143/99 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, судом визначено дату припинення стягнення 29.01.2013 року.

Оскільки арешт на домоволодіння по АДРЕСА_1 ) державним виконавцем було накладено з метою забезпечення виконання виконавчого листа виданого на підставі рішення суду дія якого закінчилась 29.01.2013 року, то вказані обставини дають суду підстави зробити висновок про відсутність правових підстав, на даний час, для арешту майна ОСОБА_1 , а тому, ці права підлягають судовому захисту, шляхом звільнення майна ОСОБА_1 з-під арешту.

Рішення про зняття арешту з майна є підставою для зняття його заборони в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.

Колегія суддів не погоджується із твердженням відповідача, щодо порушення строків позовної давності.

Так, згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

На час ухвалення судового рішення у суду була відсутня заява про застосування строків позовної давності, а отже суд, в даному випадку, не був зобов`язаний досліджувати дану обставину.

Враховуючи, що відповідач в своїй апеляційній скарзі, як одну із підстав для скасування рішення суду та відмови у позові, заявляє про порушення строку позовної давності, колегія суддів, дослідивши обставини справи, дійшла висновку, що позивачем строки позовної давності на звернення до суду не порушені, оскільки позивач звернувся до суду фактично із позовом про усунення перешкод у користуванні своїм майном, яке носить тривалий характер і продовжується на час подачі позову, а не із вимогою про скасування арешту майна з підстав незаконності його накладення.

Згідно ч. ч. 5, 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" (у редакції, чинній з 15.12.2017) обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права є лише висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду (далі ВС) і лише ці висновки враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Роз`яснення пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і Кримінальних справ висловлені у відповідній постанові не є джерелом права і висновком обов`язковим для застосування.

Крім того, колегія суддів вважає, що пункт 12 постанови пленуму, на який посилається відповідач, і в якому зазначається, що на позовні вимоги про визнання права власності на арештоване майно та/або зняття арешту з майна поширюється передбачений статтею 257 Цивільного кодексу України трирічний строк позовної давності, стосується звернень до суду із позовами у випадках передбачених ч. 1 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої визначено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

В даному випадку питання щодо належності майна позивачу не стоїть.

Застосування строку позовної давності, у випадку який є предметом розгляду у даній справі, було б порушенням принципу верховенства права та положень статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в сенсі вільного володіння власником своїм майном.

В той же час, колегія суддів знаходить обґрунтованими доводи ОСОБА_2 , викладені у апеляційній скарзі, про необґрунтованість висновку суду щодо відсутності у позивача заборгованості за аліментами, оскільки дане питання судом першої інстанції не досліджувалось, а висновок суду ґрунтується лише на даних із реєстру боржників, який було започатковано значно пізніше визначеного рішенням суду строку закінчення стягнення аліментів.

Однак, і наявність у ОСОБА_1 заборгованості по сплаті аліментів, відповідачем належними та допустимими доказами, якими є довідка державного виконавця із відповідними розрахунками суми боргу, не підтверджено.

На підтвердження ухилення ОСОБА_1 від сплати аліментів відповідач надала до суду довідку про те, що вона перебувала на обліку в Фортечному управлінні соціального захисту населення з 01.07.2002 року по 30.11.2012 і з червня 2008 року отримувала тимчасову допомогу на дитину ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку з ухиленням батька від сплати аліментів.

Така допомога виплачується у відповідності до положень постанови Кабінету Міністрів України № 189 «Про затвердження Порядку призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме» від 22 лютого 2006 року (Постанова № 189).

Згідно пункту 12 Постанови №189, в редакції чинній на день припинення виплати тимчасової допомоги, якщо виникла можливість стягнення аліментів з одного з батьків, виявлено, що один з батьків може утримувати дитину або місце проживання (перебування) одного з батьків встановлено, у зв`язку з чим можливе стягнення з нього коштів на утримання дитини, орган праці та соціального захисту населення звертається до суду із заявою про стягнення суми сплаченої тимчасової допомог и. Стягнуті кошти зараховуються до державного бюджету.

Таким чином, питання щодо повернення до державного бюджету сплачених коштів тимчасової допомоги має ставити визначений законодавством орган у окремому позові і, не повернення цих коштів до державного бюджету, прав відповідача не порушує.

Колегія суддів не знайшла в матеріалах цивільної справи достатніх доказів які б надавали суду можливість зробити висновок щодо наявності чи відсутності у позивача заборгованості по аліментам які стягувались із нього на користь позивача за виконавчим листом, з метою виконання якого було накладено арешт на домоволодіння позивача.

За відсутності достатніх доказів колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що заборгованість ОСОБА_1 , по аліментам, погашена у повному обсязі є передчасним і не ґрунтується на належних та допустимих доказах.

Із матеріалів справи вбачається, що направлена відповідачу повістка про виклик у судове засідання, не була їй вручена, а отже відповідач не була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, зокрема, якщо: справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Відповідач у своїй апеляційній скарзі зазначає, що не належне повідомлення про заявлений позов та час і місце розгляду справи позбавили її можливості подати відзив на позов, заперечення чи зустрічний позов про стягнення заборгованості по аліментах і обґрунтовує свою апеляційну скаргу неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, зокрема не дослідження судом факту заборгованості позивача по сплаті аліментів.

Обґрунтованість таких доводів відповідача перевірена судом апеляційної інстанції, який дійшов висновку щодо відсутності в матеріалах цивільної справи достатніх доказів які б надавали суду можливість зробити висновок щодо наявності чи відсутності у позивача заборгованості по аліментам.

Висновки суду апеляційної інстанції

Враховуючи наведене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо задоволення вимоги позивача про скасування арешту. Разом з тим, суд першої інстанції дійшов висновку щодо відсутності у відповідача заборгованості по сплаті аліментів, про що і зазначив у мотивувальній частині рішення, який не ґрунтується на доказах.

Враховуючи наведене колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення суду виключивши із мотивувальної частини рішення посилання на те, що заборгованість ОСОБА_1 , по аліментам, погашена у повному обсязі.

Таким чином, керуючись ст. 367,ст. 368, ст. 374, ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23 вересня 2019 року змінити.

Виключити із мотивувальної частини рішення посилання на те, що заборгованість ОСОБА_1 , по аліментам, погашена у повному обсязі.

В іншій частині рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 30 січня 2020 року.

Суддя доповідач С.А. Кіселик

Судді: А.М. Головань

С. М. Єгорова