ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2020 року

м. Черкаси

Справа № 712/1469/20
Провадження № 22-ц/821/1866/20
Категорія: НОМЕР_1

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Василенко Л.І., Нерушак Л.В.

за участю секретаря: Анкудінова О.І.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси апеляційні скарги ОСОБА_1 та Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 29 вересня 2020 року (ухвалене у приміщенні Соснівського районного суду м. Черкаси під головуванням судді Марцішевської О.М., повний текст рішення виготовлено 05 жовтня 2020 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

17 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси із позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів, зобов`язання вчинити дії.

Позов обґрунтований тим, що 20 серпня 2019 року фермерським господарством ТОВ «Оратівлатінвест» платіжним дорученням № 17921882 йому позивачеві була перерахована грошова сума у розмірі 3 450 грн. орендної плати за користування земельним паєм, яка була зарахована на транзитний рахунок в АТ КБ «Приватбанк».

08 листопада 2019 року, вказує позивач, він звернувся до АТ КБ «Приватбанк» для отримання перерахованої товариством суми, у зв`язку із чим йому було запропоновано працівником банку оформити банківську картку для виплат, що він і зробив. ОСОБА_1 зазначає, що на карту він отримав тільки 431 грн. із перерахованої суми.

14 листопада 2019 року позивач звернувся до відповідача про зарахування на отриману картку для виплат або виплатити у інший спосіб, залишку перерахованих йому коштів у сумі 3019,00 грн.

Листом від 14 грудня 2019 року відповідач відмовив йому у задоволенні заяви, посилаючись на те, що між сторонами був укладений кредитний договір, відповідно до якого у позивача є заборгованість. При цьому, зазначає позивач, відповідач не вказав, який між ними був укладений договір, яка існує заборгованість, її розрахунок.

ОСОБА_1 зазначає, що володіє лише карткою для виплат, що була оформлена ним 08 листопада 2019 року для отримання перерахованих ФГ ТОВ «Оратівлатінвест» коштів без мети отримання кредиту.

Вказує, що такими діями відповідача йому заподіяно моральну шкоду, яка полягає в душевних стражданнях, виникненням стресових ситуацій, пов`язаних з протиправними діями відповідача, безпідставним стягненням та привласненням його коштів. Крім того, працівники відповідача телефонували йому, погрожували та вимагали сплати боргу, якого він не має, погрожуючи, що заберуть його речі та майно, чим спричинили йому сильні душевні хвилювання.

Посилаючись на вищевикладене, з метою захисту своїх порушених прав, ОСОБА_1 змушений був звертатися до Соснівського райсуду м. Черкаси із даним позовом та просив постановити судове рішення, яким: визнати протиправними дії відповідача щодо привласнення /списання /належних йому грошових коштів у розмірі 3 019, 00 грн.; зобов`язати повернути та зарахувати на його картковий рахунок в АТ КБ «ПриватБанк» 3 019,00 грн.; стягнути моральну шкоду в розмірі 11 000,00 грн.

10 березня 2020 року позивач скерував до суду заяву про застосування строків позовної давності, яку обґрунтував тим, що відповідачем 10 років без будь-яких правових підстав здійснювалось нарахування відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій. Будь-яких договорів/угод/ позивач не підписував, згоди на списання грошових коштів не давав, більш тривалого строку позовної давності з відповідачем не узгоджував, кредитних коштів не отримував, будь-яких дій, що свідчать про визнання боргу, протягом 10 років не вчиняв.

Крім того, вказує ОСОБА_1 , відповідач до суду з позовом про стягнення з позивача кредитних коштів не звертався. Просив суд застосувати строк позовної давності до вимог/претензій/ банку відносно основного боргу та додаткової вимоги (стягнення неустойки, відсотків за користування кредитом, тощо), нарахованих йому відповідачем.

06 липня 2020 року позивач подав до суду заяву про залишення без розгляду його позову в частині вимог про стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на його користь моральної шкоди.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 29 вересня 2020 року позов ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» в частині вимог про відшкодування моральної шкоди - залишено без розгляду.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 29 вересня 2020 року позов ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів, зобов`язання вчинити дії задоволено частково.

Визнано протиправними дії АТ КБ «ПриватБанк» щодо списання грошових коштів у розмірі 3 018,75 грн., перерахованих ОСОБА_1 ТОВ «Оратівлатінвест» в сумі 3 450 грн. відповідно до платіжного доручення № 17921882 від 20 серпня 2019 року та відомості №190821РВ86.

Зобов`язано АТ КБ «ПриватБанк» повернути ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 3018,75 грн. шляхом перерахування на банківський рахунок на ім`я ОСОБА_1 .

Рішення суду першої інстанції, зокрема, мотивовано тим, що позовні вимоги підлягають до задоволення в частині визнання протиправними дії відповідача щодо списання грошових коштів у розмірі 3018,75 грн., перерахованих позивачу відповідно до платіжного доручення № 17921882 від 20.08.2019р. та відомості № 190821РВ86 та зобов`язання відповідача повернути позивачу грошові кошти у розмірі 3018,75 грн. шляхом перерахування на його банківський рахунок, оскільки порушення банком договірних зобов`язань щодо обслуговування банківського рахунку позивача шляхом безпідставного списання коштів спричинило порушення прав та законних інтересів позивача, які підлягають до поновлення та судового захисту.

В іншій частині позов не підлягає до задоволення, оскільки списання коштів в обсязі, більшому ніж 3018,75 грн., судом не встановлено.

Стосовно заяви ОСОБА_1 про застосування строку позовної давності, суд прийшов до висновку, що позивач заявив про застосування позовної давності щодо основного боргу, а також неустойки, відсотків за кредитом, нарахованих йому відповідачем, проте будь-яких позовних вимог, предметом яких є кредитні зобов`язання, в ході розгляду справи жодною з сторін не заявлялось, а тому суд не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог.

Додатковим рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 жовтня 2020 року стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь держави судовий збір в сумі 1681, 60 грн.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг

В апеляційній скарзі, поданій 28 жовтня 2020 року, ОСОБА_1 вважаючи, що судом неправильно встановлені обставини, які мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження чи оцінки доказів, просив рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 29 вересня 2020 року змінити, виключивши з мотивувальної частини судового рішення посилання на заяву від 26 червня 2006 року про відкриття рахунку і надання банківських послуг по кредитній карті з кредитним лімітом 1200 грн., базова процентна ставка 3% річних; розписку від 15 червня 2006 року про отримання ОСОБА_1 карки № НОМЕР_2 терміном дії по травень 2013 року; виписку по рахунку НОМЕР_2 і додатковим рахункам договору SAMDN1266 від 26 травня 2006 року та договору про банківський рахунок від 26 червня 2005 року; висновки суду та правові підстави, які суд пов`язує з цими доказами; судові витрати покласти на відповідача.

Аргументи ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга ОСОБА_1 , зокрема, мотивована тим, що ним були поставлені під сумнів надані відповідачем Анкета-заява від 26 травня 2006 року, витяг з Умов та Правил від 14 червня 2006 року, розписка в отриманні карти № НОМЕР_2 терміном дії по травень 2013 року і він просив суд вказані документи не брати до уваги, оскільки оригінали цих доказів не додані, а їх копії не завірені належним чином.

Також зазначає, що на вимогу суду відповідач оригіналів доказів суду не надав. Вважаючи, що оскільки оригінали письмових доказів суду надані не були, а позивач поставив під сумнів відповідність поданих копій, тому суд не міг брати їх до уваги.

В апеляційній скарзі, поданій 02 листопада 2020 року, АТ КБ «ПриватБанк» вважаючи, що судом допущено порушення норм матеріального і процесуального права, просив рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 29 вересня 2020 року скасувати в частині задоволених позовних вимог та прийняти постанову, якою відмовити у позовних вимогах ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів, зобов`язання вчинити дії. В іншій частині оскаржуване рішення банк просив залишити без змін.

Аргументи АТ КБ «ПриватБанк»

Апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк», зокрема, обґрунтована тим, що з матеріалів справи вбачається, що позивач відповідно до укладеного договору б/н від 26 травня 2006 року отримав кредит у розмірі 1200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, погашення заборгованості здійснюється щомісячними платежами у розмірі 7% від суми заборгованості та у цій заяві позивач виразив згоду на те, вказана заява з Умовами та Правилами надання банківських послуг у ПриватБанку складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Вказане дає банку підстави для здійснення списання грошових коштів з рахунків клієнта в межах сум, які підлягають сплаті банку.

Відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов 16 грудня 2020 року, ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Відзив на апеляційну скаргу банку мотивовано тим, що Анкета-заява від 26 травня 2006 року не може братись до уваги, оскільки її відповідність оригіналу була поставлена ОСОБА_1 під сумнів і відповідач витребувані судом оригінали письмових доказів не надав.

Крім того, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до кредитного договору, оскільки не містить підпису позивача.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 09 листопада 2020 року відкрито апеляційне провадження у даній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 .

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 17 листопада 2020 року відкрито апеляційне провадження у даній справі за апеляційною скаргою АТ КБ «ПриватБанк».

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 23 листопада 2020 року призначено розгляд апеляційної скарги.

Фактичні обставини справи

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що листом ТОВ «Оратівлатінвест» від 10 січня 2020 року Вих №1/ОЛІ ОСОБА_1 повідомлено, що 21 серпня 2019 року йому перераховано 3 450,00 грн. (а.с.3).

20 серпня 2019 року ТОВ «ОРАТІВЛАТІНВЕСТ» перерахувало ПАТ КБ «ПриватБанк» кошти в загальній сумі 72 450 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 17921882 від 20 серпня 2019 року. Згідно відомості № 190821 РВ86 від 21 серпня 2019 року ОСОБА_1 було перераховано 3 450 грн. (а.с.4).

Заявою від 14 листопада 2019 року, адресованою керівнику АТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_1 повідомив, що йому платіжним дорученням №17921882 ФГ ТОВ «Оратівлатінвест» була перерахована грошова сума 3 450,00 грн. орендної плати за користування земельним паєм, яка була зарахована на транзитний рахунок АТ КБ «ПриватБанк». На отриману ним картку йому було зараховано лише 431,00 грн. у зв`язку з чим він просив зарахувати на його картку для виплат № НОМЕР_3 або виплатити у інший спосіб перераховані йому товариством грошові кошти у сумі 3 019, 00 грн. (а.с.5)

Листом АТ КБ «ПриватБанк» від 14 грудня 2019 року №20.1.0.0.0/7-191114/6361 банк повідомив, що між сторонами був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого на платіжну картку № НОМЕР_4 був встановлений кредитний ліміт. У зв`язку із користуванням кредитними коштами та неповернення їх вчасно (згідно з умовами Договору) за позивачем виникла заборгованість. Списання грошових коштів з рахунку НОМЕР_5 є договірним списанням коштів в рахунок погашення заборгованості, яка обліковується за ОСОБА_1 в Банку (а.с.6).

Крім того, судом встановлено, що 26 травня 2006 року позивач звертався до ПАТ КБ "ПриватБанк" із заявою про відкриття рахунку і надання банківських послуг по кредитній карті з кредитним лімітом 1 200 грн., базова процентна ставка 3% річних, строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії карти, погашення заборгованості здійснюється щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості шляхом внесення коштів на карту клієнтом або списанням банком з дебетної карти № НОМЕР_6 .

Підписуючи Анкету-заяву позивач погодився, що дана заява разом з Умовами і Правилами надання банківських послуг у ПриватБанку складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Згідно з розпискою від 14 червня 2006 року ОСОБА_1 отримав карту № НОМЕР_4 терміном дії до травня 2013 року (а.с.36).

Згідно виписки по рахунку НОМЕР_4 і додатковим рахункам договору SAMDN1266 від 26 травня 2006 року позивач отримував кошти з даного рахунку у квітні-вересні 2008 року, останнє зняття коштів мала місце 10 вересня 2008 року, залишок неповернутих коштів був визначений банком в сумі 837,45 грн. Станом на 30 червня 2013 року (момент закінчення строку дії карти НОМЕР_4 ) заборгованість позивача визначена банком в сумі 3224,36 грн. за рахунок збільшення суми відсотків. Станом на 20 серпня 2020 року заборгованість позивача визначена банком в сумі 6915,84 грн. за рахунок збільшення суми відсотків.

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданих апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» не підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до статті 1068 ЦК України банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом.

Відповідно до статті 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.

Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

У разі, якщо кредитором за договором є обслуговуючий платника банк, право банку на проведення договірного списання передбачається в договорі на розрахунково-касове обслуговування або в іншому договорі про надання банківських послуг.

Як встановлено судом, згідно з випискою від 03 серпня 2020 року на технологічний рахунок № НОМЕР_5 , відкритого на ім`я ОСОБА_1 , банком зараховані кошти в сумі 3 450 грн., що були перераховані позивачеві в рахунок сплати орендної плати ТОВ "ОРАТІВЛАТІНВЕСТ", проте на карту для виплат позивача № НОМЕР_7 зараховано лише 431,75 грн. Решту коштів 3 018,75 грн. згідно з випискою банку від 07 березня 2020 року з рахунку НОМЕР_5 банком списано на погашення простроченої заборгованості по договору SAMDN1266 від 26 травня 2006 року, а саме: 431,25 грн. 04 листопада 2019 року, 862,50 грн. 25 серпня 2019 року та 1 725 грн. 24 серпня 2019 року.

Відповідач автоматичне списання належних ОСОБА_1 грошових коштів обґрунтовує договірним списанням на погашення заборгованості, яка виникла за укладеним між сторонами 26 травня 2006 року договором, умовами якого передбачено договірне списання коштів. Зокрема, пунктом 1.1.3.1.5 Умовами та правилами надання банківських послуг АТ КБ "Приватбанк встановлено, що клієнт доручає банку списувати кошти з рахунків клієнта у межах сум, що підлягають сплаті Банку за Договором, у разі настання термінів платежів, а також списувати кошти з рахунка у разі настання термінів платежів за іншими договорами Клієнта у розмірах, визначених цими договорами (договірне списання), у межах платіжного ліміту рахунка.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як вбачається із матеріалів справи, 26 травня 2006 року ОСОБА_1 звертався до ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою про відкриття рахунку і надання банківських послуг по кредитній карті з кредитним лімітом 1 200 грн., базова процентна ставка 3% річних, строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії карти, погашення заборгованості здійснюється щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості шляхом внесення коштів на карту клієнтом або списанням банком з дебетної карти № НОМЕР_6 . Також у вказаній заяві позичальник виразив згоду на те, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг у Приватбанку складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Відповідно до розписки 14 червня 2006 року ОСОБА_1 отримав карту № НОМЕР_4 терміном дії до травня 2013 року.

Відповідно до частини першої статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України (в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

У частині першій статті 634 цього Кодексу передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновку щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 140131цс19) відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладений у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14) та зроблено висновок, що «у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Тому з огляду на зміст положень ст. ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Як вбачається із матеріалів справи, в заяві позивача від 26 травня 2006 року відсутні умови договору щодо права банку на договірне списання коштів з банківського рахунку поза межами строку кредитування до травня 2013 року, який відповідав строку дії картки № НОМЕР_4 .

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу відкриття рахунку - 26 травня 2006 року до моменту виникнення спірних правовідносин у зв`язку з договірним списанням у серпні 2020 року, тобто кредитор міг долучити до справи Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для відповідача.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні підписані позивачем Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві від 26 травня 2006 року права банку на договірне списання поза межами строку кредитування, який відповідав строку дії картки № № НОМЕР_4 терміном дії до травня 2013 року, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як узгоджене сторонами договірне списання, про що обгрунтовано зазначив в своєму рішенні суд першої інстанції.

Крім того, суд правильно зауважив, що при списанні у 2020 році коштів позивача в сумі 3 018,75 гр. АТ КБ «ПриватБанк» не дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII щодо необхідності повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження із ним саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення заявлених ОСОБА_1 позовних вимог.

Є необгрунтованими посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на сумнівність доказів, наданих на адресу суду із сторони відповідача, оскільки вказані документи були надані згідно мотивованої ухвали суду від 31 серпня 2020 року про витребування доказів, їх відповідність оригіналу засвідчена представником АТ КБ «ПриватБанк» і вказані документи не були поставлені під сумнів судом першої інстанції.

За таких обставин посилання ОСОБА_1 щодо необхідності виключення з мотивувальної частини рішення посилання на заяву від 26 червня 2006 року про відкриття рахунку і надання банківських послуг по кредитній карті з кредитним лімітом 1200 грн., базової процентної ставки 3% річних; розписки від 15 червня 2006 року про отримання позивачем карки № НОМЕР_2 із терміном дії по травень 2013 року; виписки по рахунку НОМЕР_2 і додатковим рахункам до договору SAMDN1266 від 26 травня 2006 року, договору про банківський рахунок від 26 червня 2005 року є неаргументованими і такими, що не узгоджуються із наявними матеріалами справи.

Є необґрунтованими також і посилання представника банку в апеляційній скарзі на те, що при вирішенні спору суд не дав оцінки тому факту, що згідно умов укладеного між сторонами договору було передбачено право банку на списання коштів з усіх поточних рахунків позичальника при настанні строків платежів і в межах наявної суми заборгованості, оскільки сукупність зібраних по справі доказів об`єктивно свідчить про те, що АТ КБ «ПриватБанк», здійснивши договірне списання перерахованих ОСОБА_1 в рахунок сплати орендної плати грошових коштів, порушило вимоги ст.1066 ЦК України, яка регулює договір банківського рахунка, зокрема, щодо гарантій права клієнта (володільця рахунка) безперешкодно розпоряджатися грошовими коштами, які знаходяться на його рахунку.

Виходячи із положень даної норми закону, Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами.

Суд першої інстанції правильно зазначив в рішенні, що в Анкеті-заяві позичальника від 26.06.2006 року відсутні узгоджені між сторонами умови договору, які надають банку право на договірне списання коштів з банківського рахунку позичальника, у зв`язку із чим дії АТ КБ «ПриватБанк» в цій частині не можна вважати правомірними і такими, що витікають із узгоджених між сторонами договірних відносин.

Наведені в апеляційних скаргах ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» доводи загалом зводяться до незгоди з висновком суду першої інстанції стосовно встановлених обставин справи, вказані доводи були предметом дослідження суду першої інстанції з наданням належної правової оцінки, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

У відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у апеляційних скаргах доводами не вбачає.

Керуючись ст.ст. 258, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 29 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів, зобов`язання вчинити дії - залишити без змін.

Судові витрати, понесені АТ Комерційний банк «ПриватБанк» у зв`язку із переглядом справи в суді апеляційної інстанції залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді Л.І. Василенко

Л.В. Нерушак

/повний текст постанови суду виготовлений 21 грудня 2020 року/