Номер провадження 2/754/597/20
РІШЕННЯ

Іменем України

22 квітня 2020 року Деснянський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді - Таран Н.Г.

секретаря - Раєвського П.А.,

без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, про відшкодування витрат за житлово-комунальні послуги,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом у якому просила суд стягнути з відповідача на її користь 8017,50 грн. понесених витрат по оплаті комунальних послуг та судових витрат в розмірі 1704,00 грн. В обґрунтування вказаного позову вказувала на те, що є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 . У вказаній квартирі зареєстроване місце проживання онуки позивача - ОСОБА_3 . Крім того, з літа 2011 року у квартирі почав проживати неповнолітній правнук позивача та син ОСОБА_3 - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 місце проживання неповнолітнього правнука було зареєстровано в квартирі позивача. З літа 2015 року по 01.09.2018 року к квартирі проживали - позивач, ОСОБА_3 та її син - ОСОБА_4 Житлово-комунальні послуги сплачує позивач, а відповідач, який є батьком неповнолітнього - ОСОБА_4 не надає компенсації за житлово-комунальні послуги, якими користувалася його дитина. ОСОБА_4 є неповнолітнім, у зв`язку з чим відповідач та ОСОБА_3 повинні нести витрати за комунальні послуги своєї дитини солідарно, тобто кожен по 1/6 частині від суми сплачених комунальних послуг за період з 20 грудня 2015 року по 01 вересня 2018 року. За вказаний період позивачем сплачено суму коштів у розмірі 48105,03 грн. за комунальні послуги.

В судове засіданні позивач не з`явилася, про час та місце розгляду справи судом повідомлялась належним чином.

Відповідач в судове засідання не з`явився, однак на адресу суду надав заяву, відповідно до змісту якої вбачається, що останній позовні вимоги не визнає та просить в задоволення позовних вимог відмовити.

Представник третьої особи: Служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи судом повідомлявся належним чином.

Суд, перевіривши матеріали справи, дослідивши надані сторонами докази, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини:

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що на підставі Свідоцтва про право власності на квартиру від 01.12.1999 року позивачу на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки ЖБК «Кристал-16» від 13.02.2018 року у вказаній вище квартирі зареєстровані та проживають: позивач, її онуки - ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та неповнолітній правнук - ОСОБА_4 .

Згідно акту від 28.19.2017 року, складеного мешканцями будинку АДРЕСА_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та її сім`я у складі: онуки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та правнука - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 фактично проживають за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно акту від 23.11.2016 року, який складений майстром технічної дільниці ЖЕД-6 на підставі заяви ОСОБА_5 та заяв мешканців будинку АДРЕСА_1 вбачається, що ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрована але не проживає.

Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Речовими правами на чуже майно зокрема є і право користування (сервітут) (п. 2 ч. 1 ст. 395 ЦК України).

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй Постанові № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснив, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК України, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК України (п. 39).

Згідно із ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Частиною 1 ст. 401 ЦК України визначено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду ( ч. 1 ст. 402 ЦК України).

Право користування житловим приміщенням в силу ст. 405 ЦК України, зберігається і за колишніми членами сім`ї власника жилого приміщення.

Системний та логічний аналіз указаних норм закону свідчить про те, що вибуття певної особи зі складу сім`ї власника житла із збереженням за нею права на користування житлом не перетворює її на наймача житла, адже відносини найму ґрунтуються на договорі, а права колишніх членів сім`ї - на законі. Зміст ч. 1 ст. 402 ЦК України дає підстави стверджувати, що в даному випадку має місце сервітут, встановлений в силу закону.

Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Отже, неповнолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 має право на користування житлом, яке належить позивачу ОСОБА_1 як член її сім`ї, який був вселений у житло за згодою власника, а також має право на користування спірним житлом як син онуки позивача - ОСОБА_3 , яка також зареєстрована у спірній квартирі.

Згідно ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Статтею 322 ЦК України встановлено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Таким чином зазначені норми закону покладають на споживачів зобов`язання оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 ЖК України.

За статтею 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Відсутність самого договору між сторонами не звільняють мешканців квартири від обов`язку оплати комунальних послуг, оскільки, в силу вимог ст. 162 ЖК України, наймач (власник) зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Також, Правила користування приміщеннями житлових будинків, затверджені Постановою КМУ України від 08 жовтня 1992 року № 572, п. 18 зобов`язують наймача, власника й орендаря житлового приміщення оплачувати житлово-комунальні послуги.

У відзиві на позовну заяву відповідач вказував на те, що ОСОБА_3 та його син - ОСОБА_4 дійсно проживали за адресою: АДРЕСА_1 в період з 20 грудня 2015 року по серпень 2018 року, а не по 01 вересня 2018 року, як про те зазначає позивач. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у зазначений в позовній заяві період за вищевказаною адресою проживали періодично. Крім того, споживання дитиною 4-7 років комунальних послуг не є співрозмірним зі споживанням дорослих осіб. Відповідач у свою чергу належним чином виконував свій обов`язок щодо утримання дитини, сплачуючи відповідні кошти ОСОБА_3 .

Частиною 4 статті 319 ЦК України визначено, що власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 322 ЦК України).

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі, коли жиле приміщення належить особі на праві приватної власності, то учасником правовідносин з приводу надання житлово-комунальних послуг щодо такого приміщення є саме ця особа.

Участь інших осіб, які проживають у жилому приміщенні, у таких випадках визначається його власником і обов`язки по оплаті вказаних послуг виникають у них лише перед останнім (ст. 156 ЖК України).

Згідно ч.1 ст. 1158 ЦК України, якщо майновим інтересам іншої особи загрожує небезпека настання невигідних для неї майнових наслідків, особа має право без доручення вчинити дії, спрямовані на їх попередження, усунення або зменшення.

Як зазначено у ч.2 цієї статті, особа, яка вчинила дії в майнових інтересах іншої особи без її доручення, зобов`язана при першій нагоді повідомити її про свої дії.

За правилами ч.1 ст. 1160 ЦК України особа, яка вчинила дії в майнових інтересах іншої особи без її доручення, має право вимагати від цієї особи відшкодування фактично зроблених витрат, якщо вони були виправдані обставинами, за яких були вчинені дії.

Відповідно до ч.2 цієї статті якщо особа, яка вчинила дії в майнових інтересах іншої особи без її доручення, при першій нагоді не повідомила цю особу про свої дії, вона не має права вимагати відшкодування зроблених витрат.

Зважаючи на те, що позивач ОСОБА_1 сплачуючи комунальні послуги за неповнолітнього ОСОБА_4 , 2011 року народження могла повідомити відповідача, як законного представника дитини про свої дії, оскільки при розгляді справи не встановлено постійної чи триваючої відсутності неповнолітнього ОСОБА_4 , 2011 року народження за місцем його реєстрації та не надано достовірних відомостей про розмір споживання комунальних послуг саме неповнолітнім ОСОБА_4 , то суд виходячи із засад розумності та справедливості дійшов до висновку, що позивач не має право на відшкодування зроблених нею витрат відповідачем ОСОБА_2 , а дії позивача пов`язані з оплатою нарахованих житлово-комунальних послуг, не були виправдані обставинами, за яких вони були вчинені. Крім того судом враховується, що оскільки спір фактично виник між представником позивача та відповідачем - явка позивача до суду була визнана обовязковою, для надання нею особистих пояснень, після чого від позивача надійшла заява про відмову від позову, яка вподальшому була позивачем відкликана. На неодноразові виклики суду, позивач, явка якої визнана обовязковою не зявилась.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, про відшкодування витрат за житлово-комунальні послуги, задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 150, 156, 162 ЖК України, ст.ст. 319, 322, 395, 401, 402, 405, 509, 1158, 1160 ЦК України, ст.ст. 4-5, 12, 13, 76-81, 141, 354, 355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, про відшкодування витрат за житлово-комунальні послуги - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його оголошення.

Суддя: Н.Г. Таран