Справа № 127/1734/20
Провадження 2/127/233/20
У Х В А Л А

28 січня 2020 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Вохмінова О.С., отримавши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення інфляційних, 3% річних та моральної шкоди за невиконання рішення суду,

в с т а н о в и в:

23.01.2020 року судом зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення інфляційних, 3% річних та моральної шкоди за невиконання рішення суду,
Мотивував тим, що постановою Замостянського районного суду м. Вінниці від 05.03.2007 року у справі № 2-а-1654-2007 з військової частини НОМЕР_1 на його користь було стягнуто грошову компенсацію за продовольче забезпечення в сумі 31 787, 54 грн. за період з 11.03.2000 року по 14.02.2007 року, з урахуванням індексу інфляції.
Зазначене судове рішення набуло сили 16.02.2007 року, проте, не виконано і досі за відсутності бюджетного фінансування на ці видатки.
На підставі ст.ст. 625, 1167, 23 ЦПК України позивач просив стягнути з військової частини НОМЕР_1 на його користь 118 612, 56 грн. інфляційних, 12 292, 52 грн. 3% річних, 10 000 грн. моральної шкоди за невиконання рішення суду.
Відповідно до положень ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Пунктом 3.5 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 29.09.2016 року № 13 Про узагальнення судової практики вирішення адміністративними судами спорів, які виникають у зв`язку з виконанням рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган або державна установа, підприємство, організація» визначено, що відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження. Згідно з частиною першою статті 1 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" цей Закон встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження", та особливості їх виконання. Із наведених положень можна зробити висновок, що процедури, передбачені згаданим Законом, є особливим елементом завершальної стадії судового провадження.
Згідно з частиною четвертою статті 3, частиною шостою статті 4 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей. Згідно з частиною першою статті 5 згаданого Закону в разі, якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахував кошти за рішенням суду про стягнення коштів, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Із наведеного випливає, що: перерахування коштів є одним з етапів особливої процедури виконання судового рішення, передбаченої цим Законом; порушення, скоєне під час цього етапу, є процедурним порушенням; компенсація - це різновид процедурної відповідальності, тобто відповідальності за процедурне порушення.
У зв`язку з цим норми Цивільного кодексу України, у тому числі щодо відповідальності за порушення грошового зобов`язання (стаття 625), відшкодування шкоди (глава 82), які стосуються інституту цивільної відповідальності як матеріально-правового за своєю природою, не поширюються на зазначений інститут компенсації, що є процедурно-правовим за своєю природою.
Отже, юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори про стягнення компенсації за порушення строків перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів на підставі статті 5 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень".
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.
Враховуючи наведене, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори про стягнення компенсації за порушення строків перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів і даний спір не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства, суд дійшов висновку, що у відкритті провадження потрібно відмовити та роз`яснити позивачеві право звернення до належного адміністративного суду в порядку адміністративного судочинства.
Керуючись ст. 19, п. 1 ч. 1 ст. 186, 260 ЦПК України,

у х в а л и в:

відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення інфляційних, 3% річних та моральної шкоди за невиконання рішення суду.
Ухвала суду може бути оскаржена. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення відповідно до вимог ст. 354, ст. 355 ЦПК України, підпункту 15.5 пункту 15 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (в редакції закону №2147-VIII від 3 жовтня 2017 року).

Повне судове рішення складене 28 січня 2020 року.

Суддя: