СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/98/20

пр. № 2/759/2528/20

18 грудня 2020 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Войтенко Ю.В.,

за участю секретаря Семененко В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням у зв`язку із відсутністю понад встановлені строки

ВСТАНОВИВ:

У січні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати громадянина Швейцарії ОСОБА_2 , 2000 р.н., таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 у зв`язку з відсутністю у квартирі понад встановлені терміни. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач 20.04.2006 року придбав вищевказану квартиру та як власник квартири був зареєстрований в ній 06.07.2006 року. Разом із власником 23.12.2014 року був зареєстрований його онук, відповідач по справі, який з 2016 року проживає та навчається у Швейцарії, навчання завершується у червні 2020 року. Реєстрація відповідача та відсутність онука в квартирі майже три роки веде до фінансових витрат та порушує права власника квартири щодо можливостей вільно розпоряджатися належним йому майном, що стало підставою звернення до суду.

Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 14.02.2020 у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, копії якої направлені учасникам справи.

Учасників справи повідомлено про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, а також, роз`яснено їх процесуальні права на подачу відповідних заяв по суті справи у встановлені строки.

Засвідчена належним чином копія ухвали про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви з додатками надсилалася судом на останню відому адресу реєстрації відповідача. Окрім того, відповідач повідомлявся шляхом здійснення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

Відзив на позовну заяву, заяви з процесуальних питань від сторони відповідача до суду не надходили.

Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи.

Як встановлено частиною 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не подав.

За таких обставин, у відповідності до положень ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, оскільки клопотання про інше від сторін не надходили. Такий висновок суду, зважаючи, що відповідачем не подано відзив на позовну заяву та не повідомлено про причину невчинення ним своєчасно такої процесуальної дії, узгоджується також із положеннями частини восьмої статті 178 вказаного Кодексу. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін не надходило.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до вимог частини другої статті 247 вказаного Кодексу не здійснюється.

Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов таких висновків.

Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до таких висновків.

Як вбачається з договору купівлі-продажу квартири 20.04.2006 року ОСОБА_1 придбав квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 6), про що записано в реєстрову книгу №д. 1367-163 за реєстровим № 5913 Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна (а.с. 5).

Згідно витягу з Державного реєстру правочинів від 20.04.2006 року був зареєстрований договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , набувач ОСОБА_1 (а.с. 7).

В матеріалах справи наявні засвідчені переклади з німецької мови копії паспорту відповідача, з якої вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином Швейцарії (а.с. 12) та довідки про відвідування відповідачем школи в Швейцарії (а.с. 15-17).

За відомостями Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Святошинської РДА від 09.01.2020 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований: АДРЕСА_1 з 23.12.2014 року по теперішній час (а.с. 23). На даний час у зв`язку з реєстрацією відповідача у квартирі порушується право власності позивача, також позивач несе додаткові витрати по оплаті комунальних послуг та квартплаті, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Відповідно до роз`яснень, викладених в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

На підставі ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно із ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі й застосуванні норми права до спірних правовідносин суд ураховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах ВС.

Аналогічний висновок зроблений ВС у постанові від 16.01.2019 року в справі № 243/7004/17-ц.

При цьому, суд враховує правову позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 17.10.2018 року у справі № 521/17805/16-ц, відповідно до якої згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, будинку або квартири, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

Норма статті 391 ЦК України не передбачає можливості визнавати особу такою, що втратила право на житлову площу.

Також Верховний Суд роз`яснив, що за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статті 405 ЦК України регулює взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом встановлено, що відповідач не проживає у спірній квартирі, сторони не пов`язані спільним побутом, при цьому, відповідач не несе витрат по утриманню квартири, що створює позивачу додатковий тягар, оскільки останній зобов`язаний сплачувати комунальні послуги з урахуванням факту реєстрації місця проживання відповідача у вказаній квартирі. Отже, право відповідача на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.41 Конституції України, ст.ст.12, 16, 317, 319, 383, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 258-259,263-265, 268, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням у зв`язку із відсутністю понад встановлені строки - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 у зв`язку з відсутністю у квартирі понад встановлені терміни.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд м. Києва.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .

Суддя Ю.В. Войтенко