Справа № 296/8045/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" січня 2020 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м.Житомира в складі:

головуючого Сингаївського О.П.,

за участю секретаря Четвертухи О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на частку в майні та усунення перешкод у користуванні майном шляхом вселення, третя особа ОСОБА_3 та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання майна особистою приватною власністю, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_4 звернулася в суд 12.10.2017 року з позовом, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 02.04.2018 (а.с.65-70) та від 14.11.2019 (а.с.177), зазначила, що 07.11.2004 року між нею та відповідачем ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб. За час перебування у зареєстрованому шлюбі народилась дочка ОСОБА_5 .

Під час шлюбу, за спільні кошти було придбано: трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 ; гараж АДРЕСА_9; автомобіль ВАЗ 21104, легковий седан-В 2009 року випуску, сірого кольору, № кузова НОМЕР_1 .

Посилаючись на те, що відповідач заперечує її право на вказане майно, позивач просила: «Визнати об`єктами права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_4 - майно: гараж АДРЕСА_9; автомобіль ВАЗ 21104, легковий седан-В 2009 року випуску, сірого кольору, № кузова НОМЕР_1 ; квартиру АДРЕСА_1 .»

Крім цього, посилаючись на те, що з нею проживає їх спільна дитина, та відповідач вчиняв дії направлені на приховування спільного майна, а саме продав без її згоди спільний автомобіль ВАЗ 21104, позивач також просила: «визначити ідеальні частки подружжя в спільному сумісному майні - гаражі АДРЕСА_9; автомобілі ВАЗ 21104, легковий седан-В 2009 року випуску, сірого кольору, № кузова НОМЕР_1 ; квартирі АДРЕСА_1, - 1 /3 - ОСОБА_2 та 2/3 - ОСОБА_4 .

Поділити спільне сумісне майно подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в натурі: виділити ОСОБА_2 нерухомого майна - гаражу АДРЕСА_9, з припиненням мого права власності на 2/3 частки в цьому нерухомому майні, з виплатою мені грошової компенсації вартості 2/3 частини вартості гаражу згідно висновку судової експертизи та з визнанням права відповідача ОСОБА_2 на весь гараж АДРЕСА_9; виділити мені, ОСОБА_4 , трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , площею 56 кв.м, придбану згідно договору купівлі-продажу від 14.10.2011, із врахуванням обставини залишення рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 10 листопада 2017 року у цивільній справі № 296/8044/17 за позовом про розірвання шлюбу і визначення місця проживання дитини (головуючий у справі суддя Бондарчук В.В.) зі мною для спільного проживання дитини до досягнення малолітньою донькою повноліття, з припиненням права власності відповідача ОСОБА_2 на 1/3 частку в цьому нерухомому майні, з виплатою відповідачу ОСОБА_2 грошової компенсації вартості 1/3 частини квартири згідно висновку судової експертизи та з визнанням мого, ОСОБА_4 , права на всю квартиру АДРЕСА_1 . Захистити житлові права мої, ОСОБА_4 , та малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користування жилим приміщенням квартири АДРЕСА_1 та вселити ОСОБА_4 та малолітню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в квартиру АДРЕСА_1 . Стягнути з ОСОБА_2 , який без моєї згоди продав спільне сумісне майно подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_6 - автомобіль ВАЗ 21104, легковий седан-В 2009 року випуску, сірого кольору, № кузоваНОМЕР_1 , приховавши спільне майно від поділу, відступивши на підставі ч.2 ст.70 Сімейного кодексу України від засад рівності часток подружжя у спільному майні, на мою, ОСОБА_7 , 2/3 частини вартості автомобілю ВАЗ 21104, легковий седан-В 2009 року випуску, сірого кольору, № кузоваНОМЕР_1 , згідно висновку судової авто-технічно-товарознавчої експертизи від 15.03.2019 №25, виконаного судовим експертом Кудинським Володимиром Степановичем, в розмірі 57722 гривень. Всі судові витрати покласти на ОСОБА_2 , стягнувши на мою, ОСОБА_4 , користь суми сплаченого мною судового збору та витрат на судові експертизи.»

В результаті автоматизованого розподілу 12.10.2017 вказана справа була передана судді Бондарчуку В.В., який ухвалою від 17.10.2017 відкрив провадження та призначив судове засідання.

26.02.2018 року відповідач ОСОБА_2 подав зустрічну позовну заяву, в якій вказав, що 18.11.2004 на підставі договору дарування ним було отримано у власність квартиру АДРЕСА_4 . 14.10.2011 року ним була продана зазначена квартира, та за виручені кошти в цей же день придбана квартира АДРЕСА_1 . В зв`язку з викладеним ОСОБА_2 просив: «Визнати квартиру АДРЕСА_1 , особистою приватною власністю ОСОБА_2 » (а.с.35-36).

Протокольною ухвалою суду від 26.02.2018 року зустрічний позов був прийнятий до спільного розгляду з первісним (а.с.45-46).

В зв`язку із звільненням з посади судді ОСОБА_8 , в результаті повторного авторозподілу, 06.06.2018 дана цивільна справа була розподілена на суддю Сингаївського О.П..

Ухвалою суду від 20 червня 2018 р. справа була прийнята до провадження за правилами загального позовного провадження.

В судовому засіданні позивач та її представник первісний позов підтримали з викладених у ньому підстав. Зустрічний позов не визнали, посилаючись на те, що квартира АДРЕСА_4 була придбана подружжям за спільні кошти, однак оформлена договором дарування для зменшення суми податків, в зв`язку з чим, вона була спільною власністю сторін, і кошти, виручені від її продажу, за які придбана спірна квартира, також були спільною власністю подружжя.

19.11.2018 року позивач за первісним позовом ОСОБА_9 подала заяву про зміну свого прізвища на ОСОБА_10 . (а.с.109).

Відповідач та його представник позов визнали частково, в частині визнання автомобіля автомобілі ВАЗ 21104 спільною сумісною власністю та сплати позивачу за первісним позовом Ѕ частки його вартості.

В частині визнання квартири АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю, її поділ в натурі, заперечував, посилаючись на те, що вона була придбана за його власні кошти, витручені від продажу подарованої йому квартири.

Також відповідач ОСОБА_2 заперечував проти позову в частині визнання спільною власністю гаража АДРЕСА_9, посилаючись на те, що даний гараж був повністю збудований його батьком ОСОБА_3 , та приватизований ним в 2009 році.

Також відповідач заперечував проти вселення позивача та дочки в спірну квартиру, посилаючись на те, що позивач сама залишила квартиру забравши свої речі.

Третя особа ОСОБА_3 просив відмовити в задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічний, посилаючись на те, що спірний гараж був побудований ним за власні кошти, після чого оформлений на сина ОСОБА_2 ..

Заслухавши пояснення учасників процесу, покази свідка, дослідивши матеріали справи, суд частково задовольняє первісний позов та повністю зустрічний, виходячи з наступного.

Спірні правовідносини регулюються ст.ст.60,63 СК України, відповідно до яких майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до статті 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, в тому числі, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Судом встановлено, що 07.11.2004 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб. Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 10.11.2017 року шлюб розірвано (а.с.37). За час перебування у зареєстрованому шлюбі у сторін народилась дочка ОСОБА_5 .

Також судом встановлено, що 18.11.2004 на підставі договору дарування ОСОБА_2 отримав у власність квартиру АДРЕСА_4 (а.с.38). Не дивлячись на те, що дана квартира була набута ОСОБА_2 під час перебування у шлюбі з ОСОБА_4 , відповідно до статті 57 СК України вона була особистою приватною власністю ОСОБА_2 .. Суд не приймає до уваги посилання позивача за первісним позовом та його представника на те, що 18.11.2004 року фактично був укладений договір купівлі-продажу квартири, однак оформлений договором дарування для зменшення суми податків, оскільки суду не надано будь-яких доказів удаваності даного правочину. Також судом не приймається до уваги посилання позивача за первісним позовом та його представника на те, що зазначена квартира значно виросла у своїй вартості в наслідок поліпшення здійсненого подружжям під час спільного проживання в ній, оскільки суду не було надано відповідних доказів та не заявлялося клопотань про їх витребування.

14.10.2011 року відповідачем ОСОБА_2 була продана квартира АДРЕСА_4 , та в цей ж день, за виручені кошти, придбана квартира АДРЕСА_1 , що підтвердилось інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до якого ОСОБА_11 набула у власність квартиру АДРЕСА_4 на підставі договору купівлі-продажу №3760 від 14.10.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Савіцькою Т.В. (а.с.41) та копією договору купівлі-продажу від 14.10.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Савіцькою Т.В., відповідно до якого ОСОБА_2 придбав квартиру АДРЕСА_1 (а.с.42).

Вказаний факт також підтвердився в судовому засіданні показами свідка ОСОБА_12 , який показав, що за квартиру АДРЕСА_1 розраховувався ОСОБА_2 ..

Суд не приймає до уваги пояснення позивача за первісним позовом та його представника на те, що для купівлі спірної квартири вона та її рідні докладали кошти, оскільки доказів на підтвердження даної обставини суду не надано. Суд не приймає до уваги покази допитаної в якості свідка позивача ОСОБА_7 ( ОСОБА_4 ), оскільки вона є зацікавленою особою, її покази не підтверджуються будь-якими іншими доказами та суперечать встановленим обставинам по справі.

Таким чином судом встановлено, що спірна квартира була придбана ОСОБА_2 за особисті приватні кошти, а тому у відповідності до статті 57 СК України є його особистою приватною власністю. На підставі викладеного суд дійшов до висновку про обґрунтованість зустрічного позову ОСОБА_2 та безпідставність вимог первісного позову про визнання спірної квартири спільним майном подружжя та її поділ.

Також суд вважає безпідставною вимогу позивача за первісним позовом про визнання спільною власністю та поділ гаража АДРЕСА_9.

Так, відповідно до довідок ГО «Світлофор» №3 від 16.05.2018 та №2 від 12.05.2018 третя особа ОСОБА_3 вступив в члени ГОВГ «Світлофор» в лютому 2004 р. та сплатив 100 гривень вступних внесків. На початку березня 2004 р. розпочав та 29 квітня 2004 р. закінчив будівництво гаража за НОМЕР_3, нині НОМЕР_3 згідно реєстру гаражів. З Лютого 2004 р. по 23.04.2009 р. він був власником вказаного гаража (а.с.189, 190).

В судовому засіданні тертя особа ОСОБА_3 пояснив, що спірний гараж він будував власними силами за свої кошти та в 2009 році безоплатно передав (подарив) його своєму сину ОСОБА_2 ..

Відповідно до свідоцтва про право власності на гараж НОМЕР_3, виданого Виконкомом Житомирської міської ради 09 жовтня 2009 року на підставі рішення виконкому Житомирської міської ради від 08.10.2009 року за №697, зазначений гараж належить на праві приватної власності ОСОБА_2 (а.с.102).

Відповідно до п.п.2, 3 статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно», право власності на гараж підлягає державній реєстрації.

На підставі викладеного суд дійшов до висновку про те, що ОСОБА_3 з лютого 2004 р. по 23.04.2009 р. був власником матеріалів, використаних в процесі будівництва спірного гаража і подарував їх своєму сину ОСОБА_2 , який в свою чергу здійснив лише реєстрацію за собою права власності на вказане нерухоме майно.

Таким чином, оскільки судом встановлено, що спірний гараж був фактично подарований відповідачу ОСОБА_2 , з огляду на положення статті 57 СК України, він є особистою приватною власністю ОСОБА_2 ..

Судом також встановлено, що під час перебування в шлюбі подружжям був придбаний автомобіль ВАЗ 21104, легковий седан-В 2009 року випуску, сірого кольору, № кузова НОМЕР_1 , що підтвердилось копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.74), та не заперечувалось відповідачем. Відповідно до статті 60 СК України вказаний автомобіль належить сторонам на праві спільної сумісної власності, в зв`язку з чим суд дійшов до висновку про обґрунтованість вимог позивача за первісним позовом про визнання спірного автомобіля спільною сумісною власністю.

17.10.2017 року відповідач продав спірний автомобіль, що підтвердилось інформаційною довідкою МВС України та не заперечувалось відповідачем.

Відповідно до статті 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, як що інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

В зв`язку з викладеним, враховуючи те, що про стягнення компенсації своєї частки замість частки у праві спільної сумісної власності на спірний автомобіль просить саме позивач, суд вважає обґрунтованою вимогу позивача за первісним позовом про стягнення з відповідача такої компенсації, враховуючи також те, що спірний автомобіль відчужений.

Відповідно до статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засад рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив, чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Суд не приймає до уваги посилання позивача за первісним позовом на те, що відповідач приховав спільне майно (автомобіль) шляхом його продажу, оскільки такий продаж відбувся відкрито, після розірвання шлюбу і до пред`явлення позову про його поділ 02.04.2018 (а.с.65).

На підставі викладеного суд дійшов до висновку про відсутність підстави для збільшення частки позивача у спільному майні, тому визначає її частку в розмірі Ѕ.

Відповідно до висновку судово авто товарознавчої експертизи №25 від 15 березня 2019 року, вартість спірного автомобіля складає 86584,24 грн. (а.с.151-155). Вартість Ѕ вказаного автомобіля становить 43292,12 гривень (86584,24:2=43292,12). Зазначена сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за первісним позовом.

Вирішуючи вимогу позивача за первісним позовом про захист житлових права ОСОБА_4 , та малолітньої ОСОБА_5 , на користування жилим приміщенням квартири АДРЕСА_1 та вселення їх у вказану квартиру, суд виходить з того, що на підтвердження своїх прав на користування квартирою позивачем подано копію паспорта, відповідно до якої вона зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1 .

Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем та його представником не надано суду доказів того, що відповідачем або іншими особами чиняться перешкоди у користуванні спірним житлом. Не заявлялося ними і клопотань про витребування таких доказів.

Крім цього, чинне законодавство України не пов`язує право на користування житлом із реєстрацією особи за певним адресом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.60,63, 70, 71 СК України, Законом України «Про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно», п.п.2, 3 статті 331 ЦК України, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 208, 209, 212-215, 223 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 вартість Ѕ частки автомобіля ВАЗ21104, в сумі 43292 (сорок три тисячі двісті дев`яносто дві) гривні 12 копійок.

В задоволенні позову ОСОБА_1 в іншій частині відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 , особистою приватною власністю ОСОБА_2 .

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд протягом місяця з дня його проголошення.

Суддя О. П. Сингаївський

Сторони:

Позивач - ОСОБА_7 , АДРЕСА_5 ,

Відповідач - ОСОБА_2 , АДРЕСА_6 , тел. НОМЕР_2 ,

Третя особа - ОСОБА_3 , АДРЕСА_7 , т АДРЕСА_8