Дата документу 15.01.2020 Справа № 314/2965/19
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 314/2965/19Головуючий у 1-й інстанції Кофанов А.В.
Пр. № 22-ц/807/162/20Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Подліянової Г.С., Кочеткової І.В.

за участі секретаря Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної установи «Вільнянська виправна колонія (№ 20)» на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 20 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Вільнянської міської ради Запорізької області, Державної установи «Вільнянська виправна колонія (№ 20)» про визнання права власності

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вищезазначеним позовом (а.с. ), в якому просила визнати за нею в порядку набувальної давності право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

В обґрунтування свого позову позивач зазначила, що позивач заволоділа зазначеною квартирою у липні 2003 року, постійно у ній проживає та відноситься до неї, як до своєї власності.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Кофанова А.В. (а.с. 12).

Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 14) провадження у цій справі відкрито, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників цієї справи.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 20 вересня 2019 року (а.с. 22) позов ОСОБА_1 у цій справі задоволено у повному обсязі.

Визнано за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на квартиру АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_2 та відповідач Вільнянська міська рада Запорізької області із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції у цій справі погодились, останнє в апеляційному порядку не оскаржували.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач Державна установа «Вільнянська виправна колонія (№ 20)» у своїй апеляційні скарзі (а.с. 36-49) просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, судові витрати покласти на ОСОБА_1

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (а.с. 51).

Ухвалою апеляційного суду (а.с. 52) апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито.

В автоматизованому порядку суддею Кочетковою І.В. цій справі замінено суддю Маловічко С.В. у зв`язку із тривалою хворобою останньої (а.с. 54-55).

Ухвалою апеляційного суду (а.с.57) дану справу призначено до апеляційного розгляду.

Позивач ОСОБА_1 (31.10.2019 року а.с. 61) та відповідач Вільнянська міська рада Запорізької області (31.10.2019 року а.с. 56) отримали копію вищезазначеної апеляційної скарги відповідача Державної установи «Вільнянська виправна колонія (№ 20)» з додатками та копією ухвали апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження у цій справі.

Однак, позивач ОСОБА_3 та відповідач Вільнянська міська рада Запорізької області не скористались своїм правом на подачу апеляційному суду відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача Державної установи «Вільнянська виправна колонія (№ 20)» у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом.

Проте, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

У судове засідання 15 січня 2020 року повідомлені апеляційним судом з дотриманням вимог ЦПК України про дату, час і місце розгляду цієї справи (а.с. 64, 66-74) позивач ОСОБА_1 та представник відповідача Вільнянської міської ради Запорізької області не з`явились, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

При вищевикладених обставинах, апеляційний суд визнав неповажними причини неявки у дане судове засідання позивача ОСОБА_1 та представника відповідача Вільнянської міської ради Запорізької області і на підставі ст. 372 ч. 2 ЦПК України ухвалив розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю останніх за присутністю представника відповідача Державної установи «Вільнянська виправна колонія (№ 20)» - Філенка О.І. (а.с. 75).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача Державної установи «Вільнянська виправна колонія (№ 20)» - Філенка О.І. (а.с. 75), перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача Державної установи «Вільнянська виправна колонія (№ 20)» підлягає задоволенню у цій справі з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення і ухвалити …нове рішення.

В силу вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення …та ухвалення нового рішення …є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно із ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України судовими рішеннями є рішення, постанови.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача у цій справі, керувався ст. ст. 5, 13, 89, 263-265 ЦПК України та виходив із такого.

Так, як вбачається з довідки про реєстрацію місця проживання, позивачка ОСОБА_4 з липня 1993 року заволоділа квартирою АДРЕСА_1 , з цього часу постійно проживає у квартирі, відкрито володіє нею та відноситься до неї як до свого власного майна; право власності на квартиру ні за ким не зареєстровано, заперечень проти заволодіння цією квартирою з боку відповідачів суду не надано.

Суд виходить з того, що: - відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність); - відповідно до ч.4 ст.344 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.

Таким чином, заявлений позов є таким, що ґрунтується на законі.

Проте із такими висновками суду першої інстанції у цій справі погодитись не можна з таких підстав.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі не відповідає.

Суд першої інстанції у порушення вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України не сприяв повному та всебічному з`ясуванню обставин цієї справи, має місце неповне з`ясування судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи, що мають значення для правильного вирішення справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції помилково визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, фактичним обставинам цієї справи; порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, висновки суду першої інстанції у цій справі ґрунтуються на припущеннях, що суперечить вимогам ст. 81 ч. 6 ЦПК України.

Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги відповідача Державної установи «Вільнянська виправна колонія (№ 20)».

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

В силу вимог ст. 178 ч. 7 ЦПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати йог8о та відповідні докази, а іншим учасникам справи отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

За змістом ст. 124 ч. 6 ЦПК України строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали…здані на пошту…

Доказами, передбаченими ст. 367 ч. ч. 2, 3 ЦПК України, які можуть бути прийняті апеляційним судом до уваги у цій справі на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України з метою повного та всебічного апеляційного перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги відповідача Державної установи «Вільнянська виправна колонія (№ 20)», є надані останнім апеляційному суду до його апеляційної скарги докази: Положення про Державну установу «Вільнянська виправна колонія (№ 20)» (копія а.с. 38-42), Виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб (копія а.с. 43), конверт про направлення відповідачем Державною установою «Вільнянська виправна колонія (№ 20)» відзиву на вищезазначений позов позивача у цій справі поштою 15 вересня 2019 року (копія а.с. 44), тобто у встановлений судом першої інстанції 15-денний строк з дня вручення копії ухвали про відкриття провадження у справі від 09 вересня 2019 року (а.с. 14), який із додатками (а.с.24-33) фактично надійшов на адресу суду першої інстанції 24 вересня 2019 року з описом із відміткою поштового відділення взагалі від 14 вересня 2019 року (а.с.32), тобто після ухвалення судом першої інстанції передчасного рішення у цій справі 20 вересня 2019 року (а.с. 22).

Крім того, рішення суду першої інстанції у цій справі є помилковим, таким, що порушило передбачене ст. ст. 43, 49, 178 ч.7, 191 ЦПК України право відповідача Державної установи «Вільнянська виправна колонія (№ 20)» на відзив на вищезазначену позовну заяву позивача у цій справі.

Так, за змістом довідки відповідача Державної установи «Вільнянська виправна колонія (№ 20), яка була додана останнім до його відзиву на вищезазначений позов (а.с.25) та яку суд першої інстанції безпідставно не дослідив у цій справі, та яка може бути прийнята апеляційним судом до уваги у цій справі на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України, як доказ, передбачений ст. 367 ч. 3 ЦПК України, :«На балансі Державної установи «Вільнянська виправна колонія (№ 20)» житлові будинки та інші житлові фонди не обліковуються. Тому житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 установі не належить».

За таких обставин, Державна установа «Вільнянська виправна колонія (№20)» є неналежним відповідачем у цій справі за вищезазначеним позовом позивача ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на вищезазначену квартиру за набувальною давністю, а тому у задоволенні вказаних позовних вимог ОСОБА_1 до Державної установи «Вільнянська виправна колонія (№ 20)» суд першої інстанції у цій справі мав відмовити у повному обсязі.

Крім того, визнання вищезазначеного позову позивача у суді першої інстанції відповідачем Вільнянською міською радою Запорізької області (заява представника ОСОБА_5 від 19.09.2019 року а.с. 17) суперечить закону та порушує права третіх осіб, а тому у прийнятті цього визнання у цій справі судом першої інстанції мало бути відмовлено в силу вимог ст. 206 ч. 4 ЦПК України. За змістом якої: «Якщо визнання позову відповідачем суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд».

Апелянт наполягав у своїй апеляційній скарзі на тому, що балансоутримувачем квартири АДРЕСА_1 є третя особа, яка не залучена до участі у цій справі взагалі - Державне підприємство «Підприємство Державної кримінально - виконавчої служби (№20) ()», яке є окремою юридичною особою.

Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

Поза межами компетенції апеляційного суду, передбаченої ЦПК України, є залучення будь-яких третіх осіб у цій справі при апеляційному перегляді цієї справи.

Крім того, не могла бути предметом позову і не може бути предметом цивільного обороту, а, відповідно, предметом права власності за набувальною давністю за рішенням суду (ст. 344 ЦК України) у цій справі квартира, право власності на яку не зареєстровано у встановленому законом порядку, як нерухоме майно.

Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

Технічний паспорт на квартиру з інвентаризаційним номером на ім`я замовника - позивача у цій справі ОСОБА_1 без наявності відповідного реєстрового номеру (а.с.7- 11) не є взагалі правовстановлюючим документом на цю квартиру.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача Державної установи «Вільнянська виправна колонія (№ 20) (ЄДРПОУ 08563493)» ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам щодо його законності і обґрунтованості.

За таких обставин, апеляційну скаргу Державної установи «Вільнянська виправна колонія (№ 20)» слід задовольнити, рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 20 вересня 2019 року у цій справі слід скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Вільнянської міської ради Запорізької області, Державної установи «Вільнянська виправна колонія (№ 20)» про визнання права власності у цій справі відмовити.

Крім того, в силу вимог ст. 141 ч. 1, 13 ЦПК України у разі задоволення апеляційної скарги відповідача Державної установи «Вільнянська виправна колонія (№ 20)» при вищевикладених обставинах, з позивача ОСОБА_1 на користь Державної установи «Вільнянська виправна колонія (№ 20)» слід стягнути судові витрати, пов`язані із розглядом цієї справи апеляційним судом, у вигляді судового збору у належному розмірі 1152,60 грн. (розрахунок: 150 % від судового збору, сплаченого позивачем 768,40 грн. (а.с. 1), квитанція про сплату судового збору апелянтом на суму 1204,20 грн. а.с.35), таким чином, сума зайво сплаченого судового збору становить 61,60 грн. (розрахунок: 1204,20 грн. 1152,60 грн.), яка може бути повернута у подальшому апеляційним судом апелянту в порядку розгляду відповідного клопотання останнього в порядку ст. 7 ЗУ «Про судовий збір»).

Керуючись ст. ст. 12-13, 81-82, 89, 141, 367-368, 372, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної установи «Вільнянська виправна колонія (№ 20)» задовольнити.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 20 вересня 2019 року у цій справі скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Вільнянської міської ради Запорізької області, Державної установи «Вільнянська виправна колонія (№ 20)» про визнання права власності у цій справі відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Вільнянським РВ УМВС Українив Запорізькій області 07.05.2002 року) на користь Державної установи «Вільнянська виправна колонія (№ 20)» () судові витрати, пов`язані із розглядом цієї справи апеляційним судом, у вигляді судового збору у розмірі 1152,60 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 27.01.2020 року, оскільки у період з 25.01.2020 року по 26.01.2020 року включно мали місце вихідні дні.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Подліянова Г.С.Кочеткова І.В.