ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/818/3609/20 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Справи у спорах про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2020 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.,

суддів колегії Бурлака І.В, Хорошевського О.М.,

розглянувib в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 квітня 2020 року, ухвалене у складі судді Цвірюка Д.В., по цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2019 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО» звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила стягнути з ОСОБА_1 суму матеріальної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 31389,35 грн та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог посилалось на те, що 08.05.2019 в м. Харкові сталася ДТП за участю автомобіля MAZDA CX-5, д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля Chery Amulet, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Вищевказані обставини встановлені у постанові Московського районного суду м. Харкова від 29.05.2019 у адміністративній справі.

ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» сплатила ОСОБА_3 страхове відшкодування на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту № 6-01 від 25.02.2019, а саме автомобіля MAZDA CX-5, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Згідно умов договору добровільного страхування страховим випадком є завдання шкоди автомобілю страхувальника внаслідок ДТП. Підставою для виплати страхового відшкодування є рахунок станції технічного обслуговування, рекомендованої страховиком. Відповідно до рахунку СТО вартість відновлювального ремонту складає 131 389,35 грн. На підставі заяви страхувальника ПрАТ «СК «ВУСО» сплатило страхове відшкодування наступним чином: 23 737,80 грн було зараховано в якості несплаченого страхового платежу відповідно до умов договору; 107 651,55 грн сплачено на рахунок СТО.

В силу ст. 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» після сплати страхового відшкодування за договором майнового страхування до позивача перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду, тобто до відповідача. Відповідно до інформації, отриманої ЄЦБД МТСБУ стало відомо, що цивільна відповідальність ОСОБА_1 застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АО/3026253, за яким ліміт за шкоду, заподіяну майну, становить 100 000 грн, франшиза 0,00 грн.

Враховуючи, що цивільно-правова відповідальність винної особи на момент ДТП була забезпечена, та той факт, що фактично завданий розмір матеріального збитку перевищує ліміт відповідальності страховика за полісом, то позивач звернувся до суду із позовом про стягнення суми різниці між фактично завданим збитком та лімітом за полісом страхування.

Відповідач позов не визнав та у відзиві на позовну заяву зазначив про значне завищення витрат на ремонт автомобіля та придбання автомобільних запчастин. Крім того, наголошував, що в матеріалах справи відсутнє підтвердження про проведення експертного дослідження, щоб дало змогу визначити ступінь пошкодження автомобіля MAZDA CX-5. Також представник відповідача зазначив, що ТОВ «Акко Моторс» не є офіційним ділером Мазда, а тому посилання позивача на його розрахунки при визначенні завданої шкоди при ДТП є безпідставними. Враховуючи вищевикладене, зазначив, що за його підрахунками завищення вартості робіт становить 26990,00 грн та вартості запчастин на 7340,00 грн, що в загальному розмірі становить 34 330,00 грн, а тому у позові має бути відмовлено у повному обсязі.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 квітня 2020 року задоволено позов ПрАТ «СК «ВУСО».

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СК «ВУСО» суму завданої матеріальної шкоди в розмірі 31 389 (тридцять одна тисяча триста вісімдесят дев`ять) гривень 35 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СК «ВУСО» суму судового збору в розмірі 1 921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) гривня 00 копійок.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Шкурупій Ю.О. просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги залишити без задоволення, перерозподілити судові витрати.

Послався на відсутність доказів про те, що ФОП ОСОБА_4 мав право проводити ремонтні роботи від імені сертифікованого спеціаліста в рамках дилерської угоди між МАЗДА і TOB «АККО Моторс» та на підставі рахунку-фактури від ФОП ОСОБА_4 визначати суму ремонтно-відновлювальних робіт за цінами, які перевищують вартість робіт, які виконуються ТОВ «АККО Моторс», внаслідок чого вартість ремонтних робіт автомобіля позивача є завищеною.

Зауважив, що суд першої інстанції не звернув увагу суду на те, що наряд-замовлення на запасні частини був складений 08.08.2019, передані запасні частини ТОВ «АККО Моторс» за актом виконаних робіт 20.08.2019 (№ КА5-004524 від 20.08.2019), а запасні частини передані для ремонтних робіт ФОП ОСОБА_4 за нарядом-замовлення від 15.08.2019 (№ ДЧ5-00842 від 15.08.2019) і актом виконаних робіт від 21.08.2019 (№ДЧ5- 000842 від 21.08.2019).

ПрАТ «СК «ВУСО» надано до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому товариство просить останню залишити без задоволення, а оскаржене рішення без змін. Вказало, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а доводи скарги висновків суду не спростовують.

01.09.2020 від ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи нових доказів, а саме: копію договору добровільного страхування відповідальності власників наземних транспортних засобів № EWA - BSS3VNY від 26.04.2019, який він уклав 26.04.2019 року зі страховою компанією ВУСО із страховим покриттям 100000 грн.

Обґрунтовуючи поважність причин неподання вказаного доказу до суду першої інстанції, зазначив, що надати суду договір добровільного страхування раніше у нього не було можливості, так як даний договір у нього був відсутній. 12.08.2020 з метою надання договору добровільного страхування був зроблений запит до страхової компанії ВУСО. 21.08.2020 згідно запиту ним був отриманий дублікат договору добровільного страхування (а. с. 214-216).

Колегія суддів вважає, що відповідачем не було доведено наявності поважних причин пропуску строку вчасного подання доказів до суду першої інстанції, визначеного нормами ч.ч. 2, 4, 8 ст. 83 ЦПК України.

Вказані норми передбачають, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Ця справа розглядалась районним судом з повідомленням учасників справи, та відповідачем, який діяв в особі свого представника ОСОБА_5 , до суду подавались заперечення на позовну заяву (а. с. 58-60), клопотання про призначення судової експертизи (а.с. 73-74), додаткові пояснення до заперечень на позовну заяву (а. с. 79-81).

У своїх запереченнях сторона відповідача не посилалась на те, що його цивільна відповідальність була застрахована та про наявність договору добровільного страхування відповідальності власників наземних транспортних засобів № EWA - BSS3VNY від 26.04.2019, не повідомляла суд про неможливість самостійно його надати до суду та не заявила з цього приводу відповідних клопотань.

З огляду на те, що відповідач був безпосередньо обізнаний зі змістом позовної заяви, оскільки він отримав її копію 26.11.2019, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (а. с. 50), він мав процесуальну можливість для вчасного надання до суду першої інстанції договору добровільного страхування відповідальності власників наземних транспортних засобів № EWA - BSS3VNY від 26.04.2019, що підтверджується тим, що відповідний запит до страхової компанії був зроблений лише 12.08.2020, тобто після розгляду справи по суті (а. с. 215).

Згідно ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані, зокрема: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні.

Вказане свідчить про те, що відповідач, зловживаючи своїми процесуальними правами, не повідомив про істотні обставини справи, які є підставою та предметом спору, та не надав з цього приводу згаданого договору. Зміна правової позиції при апеляційному провадженні не відповідає визначеному ст. 43 ЦПК України стандарту добросовісної поведінки учасника справи, порушує принцип рівності сторін, ст. 12 ЦПК України, та відповідно до ст. 44 ЦПК України є неприпустимим.

Крім того, колегія суддів зважає на те, що розглянутий судом позов був заявлений ПрАТ «СК ВУСО» відповідно до норм статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України «Про страхування», тобто в порядку суброгації. Під час суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає, відбувається заміна кредитора: потерпілий, яким є страхувальник або вигодонабувач, передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди (постанова ВС від 30.01.2019 у справі № 755/9320/15-ц).

Надана відповідачем до суду апеляційної інстанції копія договору добровільного страхування відповідальності власників наземних транспортних засобів № EWA - BSS3VNY від 26.04.2019, передбачає страховий випадок у формі цивільної відповідальності страхувальника або осіб, що керують ТЗ на законних підставах, тобто в інтересах третіх осіб, що вже було враховано позивачем у підставах розглянутого судом позову. При цьому страховиком виступає позивач по цій справі, ПРАТ «СК ВУСО», чиї обов`язки за цим договором погашаються передбаченим ч. 1 ст. 1191 ЦК України правом регресу до винної у ДТП особи (відповідача у справі). Крім того, загадана копія договору не містить підпису страхувальника, що свідчить про неналежність цього доказу (а. с. 216).

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, які передбачені у ч. 1 ст. 369 ЦПК України, з огляду на зміст та розмір шкоди, без повідомленням учасників справи.

За нормою ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до вказаних норм ЦПК України, вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

За правилами ст. 375 ЦПК України Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам оскаржене рішення відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що між ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» і ОСОБА_3 було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 6-01 від 25.02.2019, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме автомобіля MAZDA CX-5, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

08 травня 2019 року у м. Харкові сталася ДТП за участю автомобіля MAZDA CX-5, д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля Chery Amulet, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження

Відповідно до постанови Московського районного суду м. Харкова від. 29.05.2019, яка набрала законної сили 11.06.2019, встановлено, що 08.05.2019 о 17 год. 00 хв. у місті Харкові по вул. Ак. Павлова, 44-б ОСОБА_1 керуючи автомобілем Chery Amulet д.н.з. НОМЕР_2 , виїжджаючи на дорогу з місця стоянки, не надав дорогу Мазда СХ-5, д.н.з. НОМЕР_1 , що рухався по ній та здійснив з ним зіткнення.

ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Вищевказану дорожньо-транспортну пригоду було визнано страховим випадком на підставі Довідки №167796 про ДТП, страхового акту №06052-02 по Договору страхування наземного транспорту №6-01 від 25.02.2019, укладеного між ОСОБА_3 та ПрАТ «СК «ВУСО»».

Судом також встановлено, що 11.05.2019 ОСОБА_3 звернувся до ПрАТ «СК «ВУСО» заявою на виплату страхового відшкодування.

Відповідно до рахунку-фактури №КА5- від 15.05.2019, виданого ТОВ «Акко Моторс», вартість автомобільних запчастин, що підлягали заміні, становить 94651,90 грн разом із ПДВ.

Згідно з рахунком-фактурою №ДЧ5- від 11.05.2019, виданого ФОП ОСОБА_4 , вартість ремонтно-відновлювальних робіт становить 36737,43 грн. разом із ПДВ.

В загальному розмірі вартість відновлювального ремонту автомобіля Mazda CX-5 д.н.з. НОМЕР_1 становить 131 389,35 грн разом із ПДВ.

Вищевказані суми знайшли своє підтвердження також в актах виконаних робіт № КА5-004524 від 20.08.2019 та № ДЧ5-000842 від 21.08.2019.

Згідно платіжного доручення № 14474 від 31.02.2019 на суму 12999,53 грн та платіжного доручення № 14475 від 31.05.2019 на суму 94651,92 грн, зазначені виплати були перераховані ПрАТ «СК «ВУСО» на рахунки ТОВ «Акко Моторс» та ФОП ОСОБА_4 у відповідності до актів виконаних робіт кожним із суб`єктів господарювання.

Факт проведення страхової виплати також підтверджується страховим актом № 06052-02 від 31.05.2019 та довідкою-підтвердженням заліку страхового відшкодування.

Крім того, із розрахунків та проведених виплат вбачається, що позивачем було перераховано на рахунок СТО суму в розмірі 107 651,55 грн, а 23 737,80 грн було зараховано в якості неоплаченого страхового платежу відповідно до умов Договору.

Крім того, згідно договору суборенди № 01/11/2018 від 01.11.2018, ФОП ОСОБА_4 є суборендарем по відношенню, а ТОВ «Акко Моторс» в свою чергу виступає орендодавцем частини нежитлового приміщення загальною площею 17,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно п. 1.2 Додаткової угоди № 1 до Договору добровільного страхування наземного транспортного засобу № 6-01 від 25.02.2019, на автомобілі MAZDA CX-5, д.н.з. НОМЕР_1 значиться броньована плівка, якою заброньовано передній бампер, передні фари, капот, передні крила, пороги 4 шт., під ручками, задня поличка багажнику та дзеркала заднього виду. Страхова сума за додатковим обладнанням становить 22 000,00 грн.

Також враховуючи той факт, що цивільно-правова відповідальність винної особи ОСОБА_1 була застрахована за полісом обов`язкового страхування з лімітом за шкоду, заподіяну майну 100 000,00 грн, позивач звернувся із претензією №5732 від 25.07.2019, до відповідача про відшкодування різниці між фактично завданими збитками та лімітом полісу у розмірі 31 389,35 грн, однак відповідачем у добровільному порядку суму збитків відшкодовано не було.

Задовольняючи вимоги позову, районний суд свої висновки мотивував тим, що на підтвердження аргументів представника відповідача про наявність розбіжностей у розрахунках витрат на відновлення пошкодженого автомобілю ОСОБА_3 , суду не надано жодних належних і допустимих доказів та в наявних матеріалах справи вони відсутні.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком районного суду.

Нормами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 80 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

У статті 77 ЦПК України вказано про належність доказів:

1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

У статті 78 ЦПК України зазначено про допустимість доказів:

1. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Про достатність доказів вказано у ст. 80 ЦПК України:

1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із частинами другою, п`ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

У ст. 22 ЦК України передбачено право особи на відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди:

1. Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

2. Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

3. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

4. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).

При розгляді справи колегія суддів враховує правовий висновок, який був викладений у постанові Великої Палати Верховного суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц.

Суд касаційної інстанції дійшов висновку, що відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Так, районним судом було вірно враховано наявність договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності у відповідача при визначенні розміру відшкодування.

Відповідно до ст. 837 ЦК України між ТОВ «Акко Моторс» та ФОП ОСОБА_4 укладений Договір № 1/7-12 про надання послуг із технічного обслуговування автомобілів, що не заборонено дилерською угодою № MZ-06/2019 від 01.05.2019, згідно якої ТОВ «Акко Моторс» є Дилером із представлення і просування товарів/продукції торгівельної марки МАЗДА, а саме продажу автомобілів, запасних частин та сервісного обслуговування. Крім того ФОП ОСОБА_6 згідно договору суборенди № 01/11/2018 від 01.11.2018 є орендарем нежитлового приміщення ТОВ «Акко Моторс», що свідчить про законність здійснення ремонту автомобіля Мазда СХ-5.

Доводи скарги щодо невідповідності вартості ремонтно-відновлювальних робіт є необґрунтованими, є лише припущенням і тому колегія суддів їх відхиляє. У даному випадку страховою компанією було сплачено страхове відшкодування відповідно до умов п.п. 19.3.1, 16.3.3., 16.3.4 договору страхування наземного транспорту № 6-01 від 25.02.2019, який укладався «Страховою компанією «ВУСО»» і ОСОБА_3 . Твердження у скарзі про відсутність підстав заміни лівої та правої фари та правого крила є безпідставними, оскільки згідно Акту (протоколу) огляду автомобіля Мазда СХ-5 НОМЕР_1 зазначено про необхідність заміни фар, які не є розбірними та не підлягають частковому ремонту, тому потребували заміні відповідно до технологій, передбачених виробником.

Відповідно до ст. 22 ЦК України:

1. Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

2. Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно зі статтею 1192 ЦК України способи відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, наступні:

З урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Тому колегія суддів також відхиляє, за безпідставністю, посилання у доводах скарги на систему «AUDATEX» для визначення розміру вартості відновлювальних робіт, та що в основу розрахунку страхового відшкодування безпідставно покладено вартість відновлювального ремонту згідно з документами СТО, а не вартість матеріального збитку. У даному випадку розмір майнової шкоди, яка була відшкодована за рахунок страхового відшкодування є збитки, визначені відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт для реального відновлення пошкодженої речі, а система «AUDATEX» використовується при визначені розміру майнової шкоди у формі майбутніх витрат для відновлення стану пошкодженого автомобіля, що має вирогідний характер та потребує експертних досліджень, про призначення яких відповідач при наявності процесуальної можливості в суді не заявляв.

З цього приводу колегія суддів зважає на правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 06.07.2018 у справі № 924/675/17 та від 13.03.2018 у справі № 910/9396/17 про те, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду права або виконання робіт, необхідних для відновлення, а також на п.п. 1.6, 8.1 та 8.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затверджених наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України № 142/5/2092 від 24.11.2003.

Оскільки пошкоджений автомобіль Мазда СХ-5 має строк експлуатації не більше 7 років, складові частини кузова, кабіни, рами раніше не відновлювалися ремонтом, не мають корозійних руйнувань чи пошкоджень у вигляді деформації та КТЗ не експлуатуються в інтенсивному режимі, тому відповідно до п. 7.38 згаданої Методики оцінки коефіцієнту фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю, тобто матеріальний збиток буде дорівнювати вартості відновлювального ремонту, тому наведені з цього приводу заперечення відповідача є безпідставними.

Також відповідно до правової позиції, яка висловлена у постанові Верховного Суду України від 22.03.2017 у справі № 910/3650/16, від якої Верховний Суд не відступив, страховик відповідальності винної у ДТП особи на підставі спеціальної норми статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу (матеріальний збиток) на підставі статті 1194 ЦК України відшкодовує особа, яка завдала збитків.

Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту суду, у разі виникнення спору щодо визначення його розміру слід виходити з фактичної суми, встановленої висновком судової автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування (СТО), на який проводився ремонт автомобіля (постанова Верховного Суду України від 15.04.2015 у справі № 3-50гс15).

Тому колегія суддів відхиляє твердження представника відповідача у доводах скарги, що в основу розрахунку розміру страхового відшкодування має бути розмір матеріального збитку, а не вартість відновлювального ремонту, як безпідставні з огляду на те, що вони перебувають поза межами розглянутого судом позову про зобов`язання особи, яка завдала збитків, відшкодовувати саме вартість відновлювального ремонту (реальні збитки), а не розрахункову вартість матеріального збитку.

Твердження апелянта про те, що страховик має право відшкодувати суми втрат пропорційно сплаченій сумі страхових платежів також є безпідставними, оскільки п. 3.4 Договору добровільного страхування № 6-01 від 25 лютого 2019 року він набув чинності з моменту внесення першого платежу на поточний рахунок страховика, тобто 26.02.2019, що підтверджується відповідною довідкою, у відповідності до п. 7.1 цього договору страховик зобов`язується відшкодувати страхувальнику прямі збитки, що сталися внаслідок ризиків, позначених у цьому договорі, які захищені страховкою, а відповідно до п. 4 одним із страхових випадків являється ДТП.

Не ґрунтуються на вимогам закону посилання ОСОБА_1 на те, що позивачем не було надано доказів існування у ФОП ОСОБА_4 спеціального обладнання для провадження діяльності з ремонту автомобілів.

Суд зазначає, що ФОП ОСОБА_4 не проводив оцінку завданої шкоди, а тому безпідставним є посилання відповідача на відсутність доказів існування у нього сертифікату експерта.

Доводи скарги про те, що позивачем не було доведено виконання ремонтних робіт на заявлену суму відшкодування спростовуються рахунком-фактурою № КА5- від 15.05.2019, виданого ТОВ «Акко Моторс», та рахунком-фактурою № ДЧ5- від 11.05.2019, виданого ФОП ОСОБА_4 .

Відповідачем всупереч процесуального обов`язку, передбаченому ст.ст. 12,81 ЦПК України належними і допустимими доказами у розумінні ст. 76 ЦПК України згадані докази спростовані не були.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків районного суду.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції відповідно до ст. 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Підстав для перерозподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України не встановлено.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 квітня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення лише у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 22 грудня 2020 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді колегії І.В. Бурлака.

О.М. Хорошевський.