ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

Справа № 643/6515/13-ц

Провадження № 22-ц/818/512/20

28 січня 2020 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого Сащенко І.С.

суддів Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.

за участю секретаря Іманвердізаде А.А.

учасники справи :

позивач - Публічне акціонерне товариство «Банк Форум»,

відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 листопада 2013 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановив:

У квітні 2013 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором № 0224/06/12-А від 03.11.2006 року в сумі 65750,74 грн.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 03.11.2006 року між ПАТ «БАНК ФОРУМ», яке з 19.04.2010 року є правонаступником АКБ «Форум» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 0224/06/12- А, на підставі якого останньому надано кредит у сумі 33500 доларів США для придбання автомобіля строком по 02 листопада 2012 року зі платою 12,5 % процентів річних.

На забезпечення виконання зобов`язань, що випливають з вказаного кредитного договору між позивачем та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 0224/06/12-А (П) від 03.11.2006 року.

Згідно п. 2.3 Кредитного договору позичальник здійснює повернення кредиту щомісячно, в сумі не менше 466,00 доларів США на відкритий йому позичковий рахунок.

У зв`язку з порушенням відповідачами умов вказаних договорів, станом на 05.03.2013 року загальна сума боргу складала 65 750,74 грн.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у судове засідання не з`явились.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 22 листопада 2013 року позовні вимоги банку задоволено. Стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк Форум» заборгованість за кредитним договром № 0224/06/12-А від 03.11.2006 року в сумі 65750,74 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в частині позовних вимог до нього.

Скарга мотивована неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука припинилась, а тому підстави солідарного стягнення заборгованості за кредитом відсутні.

Правом на надання відзиву інші учасники справи не скористались.

Вислухавши доповідь судді, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачі несуть солідарну відповідальність за порушення виконання зобов`язання, а тому сума заборгованості підлягає стягненню на користь позивача.

Повністю погодитися з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може.

Встановлено, що 03.11.2006 року між ПАТ «БАНК ФОРУМ», яке з 19.04.2010 року є правонаступником АКБ «Форум» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 0224/06/12-А, на підставі якого останньому надано кредит у сумі 33500 доларів США для придбання автомобіля строком по 02 листопада 2012 року зі платою 12,5 процентів річних, згідно заяви на видачу готівки № 281018 від 03.11.2006 року.

На забезпечення виконання зобов`язань, що випливають з вказаного кредитного договору між позивачем та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 0224/06/12-А (П) від 03.11.2006 року.

Відповідно п.2.1 договору поруки поручитель зобов`язується в разі невиконання та/або порушення боржником своїх зобов`язань перед кредитором погасити заборгованість по кредиттному договору, а саме: суму кредиту, нараховані проценти по кредиту, відсотки по простроченій позиці (штраф, пеню) та інші платежі, передбачені кредитним договором, а також відповідно до п. 3.1 цього договору у випадку невиконання зобов`язань по кредитному договору та цьому договору боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

В зв`язку із порушенням умов кредитного договору, позивачем 15.06.2010 року направлено вимоги до відповідачів щодо погашення заборгованості.

Станом на 05.03.2013 року загальна сума боргу згідно розрахунку, наданого позивачем, склала 65750,74 грн.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України).

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладання договору поруки.

Пунктом 4.1 договору поруки передбачено, що порука припиняється, якщо кредитор протягом одного року від дня настання строку виконання зобов`язань за кредитним договором не пред`явить вимоги до поручителя та інших випадках, передбачених законодавстквом України.

Беручи до уваги те, що погошення кредиту відповідно до умов договору відбувається щомісячними платежами не пізніше 20 числа місяця, а кредитні кошти надано до 02.11.2012 року, річний строк, передбачений п.4.1 договору поруки слід відраховуавти окремо щодо кожного платежа. При цьому, останній платіж, виходячи з умов договору має бути здійснений 20 жовтня 2012 року.

Таким чином, звернення із вимогами про стягнення заборгованості до поручителя, шляхом подання позовної заяви 30.04.2012 року, є необгрунтованим, оскільки порука відповідно до п.4.1 договору поруки принилась.

Порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред`явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Вказана правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53 цс 14 та від 06 вересня 2017 року у справі № 6-623 цс 17.

На вказані обставини суд першої інстанції уваги не звернув та стягнув суму заборгованості з боржника та поручителя у солідарному порядку.

Доводи апеляційної скарги про те, що банк змінив строк виконання основного зобов`язання шляхом направлення вимоги боржнику та поручителю, є безпідставним, оскільки ця вимога стосувалась погашення простроченої заборгованості, а не дострокового повернення кредиту.

Беручи до уваги, що з позовними вимогами до поручителя банк звернувся 30.04.2013 року, тобто поза межами строку, встановленого п.4.1 договору поруки, колегія суддів дійшла висновку про те, що заборгованість за кредитом підлягає стягненню лише з позичальника, оскільки порука ОСОБА_2 у відповідності до ч.4 ст.559 ЦК України є припиненою.

Що стосується суми заборгованості, яку банк просить стягнути на свою користь, її розмір відповідачами не спростовано.

В іншій частині рішення не оскаржувалось і судом апеляційної інстанції не переглядалось.

Крім того, колегія суддів зазначає, що солідарне стягнення судових витрат ЦПК України не передбачено, тому рішення в цій частині також підлягає скасуванню, а сума судового збору за подання позовної заяви стягненню з ОСОБА_1

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 5 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, №23, ЄСПЛ, від 18 липня 2007 року).

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду, викладених у рішення суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 376 ЦПК України).

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 листопада 2013 року в частині солідарного стягнення суми заборгованості за кредитним договором та витрат по сплатісудового збору з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без задоволення.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 31 січня 2020 року.

Головуючий І.С. Сащенко

Судді А.І.Овсяннікова

І.П. Коваленко