Справа № 462/9002/14-ц
УХВАЛА

29 січня 2020 року Залізничний районний суд м.Львова в складі:

головуючого судді Колодяжного С.Ю.

з участю секретаря судового засідання Колошкіна П.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м.Львові заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню,

встановив:

ОСОБА_1 у вересні 2019 року звернулась до суду із заявою про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого листа № 462/9002/14, виданого Залізничним районним судом м.Львова 12.09.2018 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 6551,14 грн. судового збору, сплаченого за подання касаційної скарги.

В обґрунтування заяви посилається на те, що її обов`язок, як боржника, за вказаним виконавчим листом повністю відсутній у зв`язку з добровільним виконанням, оскільки ще за 18 днів до того, як їй стало відомо про відкриття виконавчого провадження за цим виконавчим листом з отриманого нею 30.10.2018 року рекомендованого листа Дніпровського районного ВДВС м.Києва, який був направлений на її адресу 26.10.2018 року, вона особисто добровільно направила на поштову адресу ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 6551,14 грн., які стягувачем були отримані в той же день. Зазначає, що за таких обставин копія постанови про відкриття виконавчого провадження була направлена органом ДВС вже після добровільного виконання нею рішення суду, що підтверджується відповіддю державного виконавця на її звернення, тому наявні підстави, згідно положень ст.432 ЦПК України, для визнання судом зазначеного виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

В судовому засіданні 18.12.2019 року стягувач ОСОБА_2 проти задоволення заяви заперечила, посилаючись на її необґрунтованість. В подальшому 29.01.2020 року в судове засідання не з`явилася, що не є перешкодою, з огляду на положення ч.3 ст.432 ЦПК України, для розгляду судом заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Також ОСОБА_2 надала суду письмові пояснення (т.10, а.с. 63-69), в яких просить в задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовити, оскільки боржником не доведено належними та допустимими доказами виконання нею зобов`язань за виконавчим листом № 462/9002/14, виданим Залізничним районним судом м.Львова 12.09.2018 року поза межами виконавчого провадження. Зауважила, що ОСОБА_1 дійсно 16.10.2018 року сплатила їй поштовим переказом вказану у виконавчому листі суму коштів, проте твердження боржника, що їй на той час не було відомо про відкриття виконавчого провадження є сумнівними, належним чином не підтверджені. Так, в матеріалах виконавчого провадження № 57365596 і зведеного виконавчого провадження № 57982939 відсутній лист-відповідь державного виконавця Гаркуші Є.Ю. від 09.08.2019 року, копію якого ОСОБА_1 додала до заяви на підтвердження свої вимог, а у поданій копії не зазначений номер листа у вихідній кореспонденції органу ДВС. Сумніви виникають також через суттєву відмінність підпису виконавця у цьому листі від інших підписів ОСОБА_3 у наявних в неї документах.

Заявник боржник у виконавчому провадженні ОСОБА_1 та представник Дніпровського районного ВДВС м.Києва ГТУЮ у м.Києві в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду заяви повідомлені належно, відповідно до вимог закону, проте їх неявка згідно з положеннями ч.3 ст.432 ЦПК України не перешкоджає розгляду заяви.

Заслухавши пояснення стягувача ОСОБА_2 , вивчивши матеріали справи, перевіривши наведені заявником підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що на виконання постанови Верховного Суду від 12.06.2018 року у справі № 462/9002/14-ц Залізничним районним судом м.Львова 12.09.2018 року видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 6551,14 грн. судового збору, сплаченого за подання касаційної скарги (т.10, а.с.32).

За заявою стягувача ОСОБА_2 (т.10, а.с. 33-34) державним виконавцем Гаркушою Є.Ю. 05.10.2018 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 57365596 з виконання вказаного виконавчого листа (т.10, а.с. 35), копії якої, як видно із супровідного листа №62483 від 05.10.2018 року (т.10, а.с.36) направлено сторонам виконавчого провадження, в тому числі боржнику ОСОБА_1 .

Вказане виконавче провадження об`єднане з іншими виконавчими провадженнями відносно боржника ОСОБА_1 у зведене виконавче провадження № 57982939.

Також встановлено, що ОСОБА_1 16.10.2018 року направила на поштову адресу ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 6551,14 грн., з призначенням судовий збір, постанова 12.06.2018 року, які стягувачем були отримані в той же день, що підтверджується копією квитанції (т.10, а.с.7) і чого не заперечує стягувач ОСОБА_2 в письмових поясненнях.

Як вбачається з постанови головного державного виконавця Дніпровського районного ВДВС м.Києва ГТУЮ у м.Києві від 27.12.2019 року (т.10, а.с.191-192) виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 462/9002/14, виданого 12.09.2018 року Залізничним районним судом м.Львова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судового збору, сплаченого за подання касаційної скарги, у розмірі 6551,14 грн., закінчено за заявою стягувача у зв`язку зі сплатою боргу в повному обсязі.

Відповідно до ч.2 ст.432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Обов`язок боржника може припинятися з передбачених законом підстав. Підстави припинення цивільно-правових зобов`язань, зокрема, містить глава 50 розділу І книги п`ятої ЦК України.

Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань, переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Дослідженням матеріалів справи встановлено, що боржник ОСОБА_1 виконала обов`язок зі сплати стягувачу ОСОБА_2 6551,14 грн. судового збору, сплаченого за подання касаційної скарги у справі № 462/9002/14, 16.10.2018 року, тобто вже після відкриття 05.10.2018 року виконавчого провадження № 57365596.

Між тим, в обґрунтування заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, ОСОБА_1 посилається на те, що копію постанови про відкриття виконавчого провадження направлено органом ДВС вже після добровільного виконання нею рішення суду, а саме 26.10.2018 року, і нею отримано 30.10.2018 року.

Даючи оцінку таким наведеним боржником обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з положеннями ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ст.76-78, ч.1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Згідно зі ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Так, зі змісту доданого до заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, листа державного виконавця Гаркуші Є.Ю. про надання інформації, адресованого ОСОБА_1 , датованого 09.08.2019 року, без вихідного номера (т.10, а.с. 3), 26.10.2018 року відповідно до реєстру про направлення рекомендованої кореспонденції Відділом на адресу боржника ОСОБА_1 , а саме: АДРЕСА_1 , направлено копію постанови про відкриття виконавчого провадження.

Разом з тим, вказана інформація щодо направлення ОСОБА_1 26.10.2018 року постанови від 05.10.2018 року про відкриття виконавчого провадження не узгоджується з даними, наведеними у листі начальника Дніпровського районного ВДВС м.Києва ГТУЮ у м.Києві від 08.11.2019 року, адресованому ОСОБА_2 (т.10, а.с. 155), який міститься в матеріалах зведеного виконавчого провадження № 57982939, згідно яких постанову про відкриття виконавчого провадження №57365596 направлено рекомендованим листом на адресу боржника за вих. № 62484 від 10.10.2018 року.

Також, суд зауважує, що сама заява про надання інформації і вказаний лист державного виконавця від 09.08.2019 року, копії яких надано ОСОБА_1 (т.10, а.с. 2, 3), відсутні в матеріалах виконавчого провадження №57365596 (т.10, а.с. 31-45) і в матеріалах зведеного виконавчого провадження № 57982939 (т.10, а.с. 88-186), хоча згідно вимог абзацу 2 пункту 7 розділу I Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 1829/5 від 07.06.2017 року, документи виконавчого провадження, у тому числі скарги, заяви (клопотання) сторін, інших учасників виконавчого провадження, та матеріали за результатами їх розгляду є матеріалами виконавчого провадження і його невід`ємною частиною.

В той же час, в матеріалах вказаних проваджень містяться заяви і листи ОСОБА_2 та листи Дніпровського районного ВДВС м.Києва, адресовані ОСОБА_2 , що стосуються цих проваджень.

Крім цього, Дніпровським районним ВДВС м.Києва ГТУЮ у м.Києві не надано на вимогу ухвали суду від 18.12.2019 року підтверджуючі документи (дані вхідної/вихідної кореспонденції) про надходження до Дніпровського районного ВДВС м.Києва ГТУЮ у м.Києві заяви ОСОБА_1 від 01.08.2019 року (датованої можливо 22.05.2018 року), адресованої державному виконавцю Дніпровського районного ВДВС м.Києва ГТУЮ у м.Києві Гаркуші Є.Ю., та про направлення Дніпровським районним ВДВС м.Києва ГТУЮ у м.Києві листа-відповіді цього державного виконавця від 09.08.2019 року ОСОБА_1 .

Таким чином, достовірність повідомлених ОСОБА_1 даних про дату направлення їй і отримання нею копії постанови про відкриття виконавчого провадження №57365596 органом ДВС не підтверджено.

Що стосується списку рекомендованих листів Дніпровського районного ВДВС м.Києва ГТУЮ у м.Києві від 26.10.2018 року (т.10, а.с.4), то такий дійсно містить дані про направлення 26.10.2018 року рекомендованої кореспонденції ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , проте зміст відправленого ОСОБА_1 рекомендованого листа не відображено, що не дає підстав для безсумнівного висновку про направлення їй 26.10.2018 року саме постанови про відкриття виконавчого провадження №57365596, а не іншого документа у цьому чи іншому виконавчому провадженні.

З аналогічних мотивів не може прийматись на підтвердження доводів ОСОБА_1 про дати направлення їй і отримання нею копії постанови про відкриття виконавчого провадження №57365596 копія конверта, адресованого їй Дніпровським районним ВДВС м.Києва ГТУЮ у м.Києві (т.10, а.с.6). До того ж дані про відправлення за вказаним на конверті трек-номером «02 4» відсутні на веб-сайті «Укрпошти», оскільки не зареєстровані в системі.

Проаналізувавши доводи ОСОБА_1 та докази, які надані, останньою, на їх обґрунтування, суд вважає, що боржник не надала суду на виконання ст.ст. 12, 81 ЦПК України переконливих, достовірних та безспірних доказів, які б відповідали вимогам належності, допустимості та достовірності, а їх сукупність достатності, на підтвердження добровільного виконання рішення суду до того, як їй стало відомо про відкриття виконавчого провадження №57365596, тобто зазначених обставин не довела, а відтак відсутні законні підстави, з якими закон пов`язує можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, тому в задоволенні заяви ОСОБА_1 слід відмовити.

Стягувачем ОСОБА_2 29.01.2020 року подано письмове клопотання (т.10, а.с.197-198) про компенсацію за втрачений заробіток та відшкодування витрат на правничу допомогу у зв`язку з розглядом заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, вирішуючи яке суд виходить з наступного.

Згідно з ч.2 ст.138 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять.

Наказом директора Середньої загальноосвітньої школи № 65 м.Львова від 30.09.2019 року №276-к (т.10, а.с. 199) ОСОБА_2 , вчителеві української мови та літератури, надано відпустку без збереження заробітної плати терміном 1 календарний день 03.10.2019 року у звязку з викликом до суду.

Як видно з протоколу судового засідання 03.10.2019 року (т.10, а.с. 16) відбулося судове засідання з розгляду заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, участь в якому брала стягувач ОСОБА_2 .

З довідки № 325 від 02.10.2019 року про середній зробіток (т.10, а.с.200) вбачається, що середньоденна заробітна плата працівника ОСОБА_2 в розрахунку на 1 робочий день становить 528,51 грн.

На підставі наведеного, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню компенсація за втрачений заробіток за один день у сумі 528,51 грн.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (ч.1 ст.15 ЦПК України).

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

При стягненні витрат на правову допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору.

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.

Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу стягувачем ОСОБА_2 надано квитанцію № 899 від 04.12.2019 року (т.10, а.с.201), з якої вбачається, що ОСОБА_2 сплатила адвокатові юридичної консультації Шевченківського району м.Львова ОСОБА_4 О. 100 грн. за консультацію.

Враховуючи наведене правове регулювання відшкодування витрат на правничу допомогу, надана ОСОБА_2 квитанція не є належним підтвердженням понесення стягувачем витрат в розмірі 100 грн. саме на правничу допомогу у розгляді заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, тому у задоволенні клопотання ОСОБА_2 в частині відшкодування таких витрат слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-78, 81, 95, 258-261, 353-355, 432 ЦПК України, суд -

постановив:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого листа № 462/9002/14, виданого Залізничним районним судом м.Львова 12.09.2018 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 6551,14 грн. судового збору, сплаченого за подання касаційної скарги, - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) 528,51 грн. судових витрат.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення та підписання ухвали до Львівського апеляційного суду, згідно п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України через Залізничний районний суд м.Львова.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: (підпис)

З оригіналом згідно.

Суддя: С.Ю.Колодяжний