Номер провадження 2-о/243/190/2020
Номер справи 243/645/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«28» січня 2020 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області в складі:

Головуючого - судді Хаустової Т.А.,

присяжних - Распопова О.М., Малик В.О.,

за участю:

- секретаря судового засідання - Кобець О.М.,

- прокурора - Страшненко О.В.,

- представника Комунального закладу охорони здоров`я «Обласна клінічна психіатрична лікарня м. Слов`янськ» - Зінченко Г.В.

- лікаря - психіатра Комунального закладу охорони здоров`я «Обласна клінічна психіатрична лікарня м. Слов`янськ» - ОСОБА_6.

- особи, яка підлягає госпіталізації - ОСОБА_1 ,

- законного представника особи, яка підлягає госпіталізації - ОСОБА_2 ,

- законного представника особи, яка підлягає госпіталізації - ОСОБА_3. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі № 19 Слов`янського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за заявою головного лікаря Комунального закладу охорони здоров`я «Обласна клінічна психіатрична лікарня м. Слов`янськ» про госпіталізацію ОСОБА_1 у психіатричний стаціонар без його згоди,-

ВСТАНОВИВ:

Головний лікар Комунального закладу охорони здоров`я «Обласна клінічна психіатрична лікарня м. Слов`янськ» звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з заявою про госпіталізацію ОСОБА_1 у психіатричний стаціонар без його згоди, обґрунтувавши свої вимоги тим, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , був госпіталізований 24 січня 2020 року о 11 годині 00 хвилини до Комунального закладу охорони здоров`я «Обласна клінічна психіатрична лікарня м. Слов`янськ».

Направлення на госпіталізацію було видане лікарем-психіатром м. Бахмут ОСОБА_4, який після особистого огляду ОСОБА_1 , зробив висновок про необхідність його госпіталізації у психіатричний стаціонар для обстеження та лікування, у зв`язку із наявністю у нього тяжкого психічного розладу, який неспроможний самостійно задовольнити сої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність, внаслідок погіршення психічного стану у разі, якщо особі не буде надана психіатрична допомога.

Підставою для висновку про необхідну госпіталізацію є відомості про поведінку ОСОБА_1 , які надійшли від матері пацієнта ОСОБА_2 .

На підставі цих відомостей ОСОБА_5 був оглянутий лікарем-психіатром ОСОБА_6 у відділені № 1 о 11 годині 00 хвилин 24 січня 2020 року, який підтвердив висновок про необхідність госпіталізації.

Також ОСОБА_1 був оглянутий комісією лікарів - психіатрів Комунального закладу охорони здоров`я «Обласна клінічна психіатрична лікарня м. Слов`янськ», яка підтвердила обґрунтованість рішення про госпіталізацію згідно Закону України «Про психіатричну допомогу».

Комісія прийшла до висновку, що обстеження і лікування ОСОБА_1 можливо тільки в умовах стаціонару.

Згода ОСОБА_1 на госпіталізацію відсутня у зв`язку з його відмовою на госпіталізацію за психічним станом.

Просить суд винести Рішення про примусову госпіталізацію ОСОБА_1 в психіатричний заклад.

Представник Комунального закладу охорони здоров`я «Обласна клінічна психіатрична лікарня м. Слов`янськ» Зінченко Г.В., який діє на підставі Довіреності № 183 від 27 січня 2020 року, в судовому засіданні підтримав Заяву та просив суд її задовольнити.

Лікар-психіатр Комунального закладу охорони здоров`я «Обласна клінічна психіатрична лікарня м. Слов`янськ»» ОСОБА_6., який діє на підставі Довіреності № 182 від 27 січня 2020 року, в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав, просить їх задовольнити.

Особа, яка підлягає госпіталізації - ОСОБА_1 в судовому засіданні не погодився на госпіталізацію його в психіатричну лікарню для лікування. Вказав, що він є адекватною, нормальною людиною.

Законний представник особи, яка підлягає госпіталізації - ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , в судовому засіданні погодилася на госпіталізацію ОСОБА_1 в психіатричну лікарню для лікування.

Законний представник особи, яка підлягає госпіталізації - ОСОБА_1 - ОСОБА_3., який діє на підставі Довіреності № 01.01-12/41 від 14 січня 2020 року, в судовому засіданні погодився на госпіталізацію ОСОБА_1 в психіатричну лікарню для лікування.

Прокурор в судовому засіданні заявлені вимоги головного лікаря Комунального закладу охорони здоров`я «Обласна клінічна психіатрична лікарня м. Слов`янськ» підтримав та просить суд їх задовольнити.

Суд, вислухавши думку представника психіатричної лікарні, лікаря-психіатра, прокурора, який вважає за необхідне направити ОСОБА_1 для лікування до психіатричної установи, вивчивши матеріали справи, набуває висновку, що заява головного лікаря Комунального закладу охорони здоров`я «Обласна клінічна психіатрична лікарня м. Слов`янськ» підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» «Особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих».

З Лікарсько-психіатричного огляду № 41/1 від 24 січня 2020 року вбачається, що ОСОБА_1 виявляє наявність наступних психічних розладів: продуктивному контакту недоступний. Повністю занурений у хворобливі переживання. Мислення розірване, непродуктивне. Грубо орієнтований у власній особистості, дезорієнтований у місті та часі. Сидить в одноманітній позі, дивиться в одну точку. На питання відповідає не по суті. Враховуючи поведінку пацієнта можна зробити висновок про наявність галюцінаторних переживань вербального характеру. Емоційно невиразний. Фон настрою нестійкий, схильний до агресивних дій (час від часу стискає кулаки, стає гнівливим). Увага важко залучається, нецілеспрямована, повертається до співбесідника після багаторазових мовних стимуляцій. Критика до свого стану відсутня.

Зі слів батьків психічний стан пацієнта почав змінюватись близько трьох років тому, коли закинув навчання, став періодично замикатися в собі, свою поведінку не коментував, втратив соціальні контакти зі знайомими. Близько півроку до госпіталізації з`явились епізоди, коли пацієнт спілкувався з уявним співрозмовником, при цьому ночами майже не спав. За тиждень до госпіталізації стан значно погіршився: сон майже відсутній: став не контактний, постійно спілкується з уявним співрозмовником, свариться з ним, почав погрожувати батькам розправою, постійно вимагає у батьків кошти, не пояснюючи навіщо.

Згідно ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» є підстава для госпіталізації ОСОБА_1 в психіатричну лікарню в примусовому порядку, у зв`язку з наявністю у ОСОБА_1 важкого психічного розладу у вигляді: Гострий поліморфний психічний розлад з симптомами шизофренії, в силу якого ОСОБА_1 неспроможний самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Згідно ст. 16 Закону України «Про психіатричну допомогу» ОСОБА_1 проведено огляд комісією лікарями - психіатрами та примусова госпіталізація ОСОБА_1 в психіатричну лікарню визнана доцільною (а.с.3).

Конституційний суд України в Рішенні у справі про судовий контроль за госпіталізацією недієздатних осіб до психіатричного закладу №2-рп/2016 від 01 червня 2016 року, зазначив, що Україна є демократичною, правовою, соціальною державою, в якій людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (статті 1, 3 Конституції України).

Системний аналіз законодавства України дає підстави стверджувати, що недієздатні особи є особливою категорією людей (фізичних осіб), які внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу тимчасово або постійно не можуть самостійно на власний розсуд реалізовувати майнові та особисті немайнові права, виконувати обов`язки й нести юридичну відповідальність за свої діяння. Недієздатним особам мають надаватися правові можливості для задоволення індивідуальних потреб, реалізації та захисту їх прав і свобод.

Хоча за станом здоров`я недієздатні особи не спроможні особисто реалізовувати окремі конституційні права і свободи, у тому числі право на свободу та особисту недоторканність, вони не можуть бути повністю позбавлені цих прав і свобод, тому держава зобов`язана створити ефективні законодавчі механізми та гарантії для їх максимальної реалізації.

У пункті 1 статті 5 Конвенції закріплено підстави для правомірного позбавлення особи свободи відповідно до процедури, встановленої законом, до яких належить і законне затримання психічнохворої особи, а в пункті 4 цієї статті передбачено перевірку законності такого затримання у судовому порядку.

Європейський суд з прав людини визначив вимоги, яких необхідно дотримуватися під час законного затримання психічнохворих осіб відповідно до підпункту (e) пункту 1 статті 5 Конвенції, а саме: "за винятком випадків крайньої необхідності, людина не має позбавлятися свободи до тих пір, поки не буде переконливо доведено, що вона дійсно є "психічнохворою". Сама сутність того, в чому слід переконати компетентні державні органи - наявність психічного розладу, - вимагає об`єктивної медичної експертизи; психічний розлад має бути такого характеру або ступеня, які виправдовували б обов`язкове позбавлення свободи; обґрунтованість позбавлення свободи залежить від стійкості такого розладу" (пункт 39 рішення у справі "Вінтерверп проти Нідерландів" від 24 жовтня 1979 року).

Цей суд також вказав, що "хоча не завжди необхідно, щоб процедура за пунктом 4 статті 5 Конвенції щодо психічнохворих осіб мала ті ж гарантії, що вимагаються пунктом 1 статті 6 Конвенції для кримінального чи цивільного процесу, вона повинна мати судовий характер та надавати гарантії, що відповідають суті позбавлення свободи" (пункт 40 рішення у справі "Горшков проти України" від 8 листопада 2005 року).

У Резолюції Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй "Принципи захисту осіб з психічними захворюваннями та поліпшення психіатричної допомоги" від 18 лютого 1992 року N 46/119 визначено, що примусова госпіталізація чи затримання пацієнтів спочатку має відбуватися на короткий строк, встановлений національним законодавством, для обстеження і попереднього лікування до розгляду такої госпіталізації чи затримання контрольним органом, яким має бути суд чи інший незалежний та безсторонній орган (принципи 16, 17).

Парламентська Асамблея Ради Європи у Рекомендації з психіатрії та прав людини від 1 січня 1994 року N 1235 передбачила, що рішення про примусову госпіталізацію особи до психіатричного закладу має ухвалюватися суддею з встановленням часових меж такої госпіталізації (пункт 7).

Згідно зі статтею 1 Конвенції про права інвалідів від 13 грудня 2006 року до інвалідів належать, у тому числі, особи зі стійкими психічними порушеннями, які під час взаємодії з різними бар`єрами можуть заважати їх повній та ефективній участі в житті суспільства нарівні з іншими. Відповідно до пункту 4 статті 12 цієї конвенції держави-учасниці мають, зокрема, забезпечувати, щоб усі заходи, пов`язані з реалізацією інвалідами правоздатності, застосовувалися протягом якомога меншого строку й регулярно перевірялися компетентним, незалежним та безстороннім органом чи судовою інстанцією.

Аналіз наведених міжнародних документів дає підстави для висновку про необхідність здійснення судового контролю над втручанням у право на свободу та особисту недоторканність психічнохворої особи під час її госпіталізації до психіатричного закладу без її згоди.

За статтею 1 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи стосовно правового захисту осіб, які страждають на психічні розлади і примусово утримуються як пацієнти, від 22 лютого 1983 року N R(83)2 примусове утримання означає госпіталізацію та утримання для лікування особи, яка страждає на психічний розлад, у лікарні, іншому медичному закладі або відповідному місці; таке утримання не є добровільним з боку пацієнта.

Згідно з першим, третім реченнями частини першої, частиною другою статті 13 Закону особа госпіталізується до психіатричного закладу добровільно - на її прохання або за її усвідомленою згодою; особа, визнана у встановленому законом порядку недієздатною, госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна; госпіталізація особи у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за рішенням лікаря-психіатра.

Відповідно до абзацу дев`ятого статті 1 Закону усвідомлена згода особи - це згода, вільно висловлена особою, здатною зрозуміти інформацію, що надається доступним способом, про характер її психічного розладу та прогноз його можливого розвитку, мету, порядок та тривалість надання психіатричної допомоги, методи діагностики, лікування та лікарські засоби, що можуть застосовуватися в процесі надання психіатричної допомоги, їх побічні ефекти та альтернативні методи лікування.

Госпіталізація недієздатної особи до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра передбачає довгострокове надання цій особі психіатричної допомоги у стаціонарних умовах. Госпіталізована до психіатричного закладу в порядку, передбаченому статтею 13 Закону, недієздатна особа цілодобово перебуває у такому закладі без можливості добровільно залишити його територію, а її дії постійно контролюються медичним персоналом.

З наведеного вбачається, що госпіталізація недієздатної особи до психіатричного закладу на підставі статті 13 Закону є обмеженням її права на свободу та особисту недоторканність, закріпленого у статті 29 Конституції України, а тому має відбуватися відповідно до критеріїв, визначених у цьому рішенні.

Встановлена у Законі процедура госпіталізації недієздатної особи до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра не передбачає судового контролю за такою госпіталізацією, оскільки законодавець фактично розглядав її як добровільну, хоча госпіталізація недієздатної особи відбувається без надання нею усвідомленої згоди.

Конституційний Суд України вважає, що така госпіталізація за своєю природою та наслідками є непропорційним обмеженням конституційного права недієздатної особи на свободу та особисту недоторканність, тому вона має здійснюватися з дотриманням конституційних гарантій захисту прав і свобод людини і громадянина, з урахуванням зазначених міжнародно-правових стандартів, правових позицій Конституційного Суду України та виключно за рішенням суду відповідно до вимог статті 55 Основного Закону України.

Судовий контроль за госпіталізацією недієздатної особи до психіатричного закладу в порядку, передбаченому статтею 13 Закону, є необхідною гарантією захисту її прав і свобод, закріплених, зокрема, статтями 29, 55 Основного Закону України. Суд після незалежного і неупередженого розгляду питання щодо госпіталізації недієздатної особи до психіатричного закладу має ухвалити рішення стосовно правомірності обмеження конституційного права такої особи на свободу та особисту недоторканність.

Європейський суд з прав людини, застосовуючи статтю 5 Конвенції, виходить із того, що ця стаття встановлює позитивний обов`язок держави щодо захисту свободи осіб, які перебувають під її юрисдикцією, інакше існувала б значна прогалина в захисті від свавільного затримання, що було б несумісним з важливістю особистої свободи у демократичному суспільстві, тому держава повинна вживати заходів, що забезпечують ефективний захист вразливих осіб (пункт 102 рішення у справі "Шторк проти Німеччини" від 16 червня 2005 року; пункт 120 рішення у справі "Станєв проти Болгарії" від 17 січня 2012 року).

Конституційний Суд України дійшов висновку, що положення третього речення частини першої статті 13 Закону у взаємозв`язку з положенням частини другої цієї статті суперечить статтям 3, 8, 29, 55 Конституції України, оскільки передбачає госпіталізацію особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю. (Рішення Конституційного суду України №2-рп/2016 від 01 червня 2016 року).

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Як вбачається з заяви головного лікаря Комунального закладу охорони здоров`я «Обласна клінічна психіатрична лікарня м. Слов`янськ» Смаль Ю.І., підставою для висновку про необхідну госпіталізацію ОСОБА_1 було видане направлення на госпіталізацію лікарем-психіатром м. Бахмут ОСОБА_4 , який після особистого огляду ОСОБА_1 зробив висновок про необхідність його госпіталізації у психіатричний стаціонар для обстеження та лікування, у зв`язку із наявністю у нього тяжкого психічного розладу, який неспроможний самостійно задовольнити свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність, внаслідок погіршення психічного стану у разі, якщо особі не буде надана психіатрична допомога.

ОСОБА_1 був оглянутий комісією лікарів - психіатрів Комунального закладу охорони здоров`я «Обласна клінічна психіатрична лікарня м. Слов`янськ», яка підтвердила обґрунтованість рішення про госпіталізацію згідно Закону України «Про психіатричну допомогу».

Комісія прийшла до висновку, що обстеження і лікування ОСОБА_1 можливо тільки в умовах стаціонару.

Згідно до вимог ч.1 ст. 76 ЦПК України «Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи».

Як передбачено ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

За загальним принципом доказування та подання доказів, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази, які заявник повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається, як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність або відсутність підстав для задоволення заяви чи відмови у її задоволенні,- повинні бути виключно належними та допустимими.

У зв`язку з тим, що в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що ОСОБА_1 страждає на тяжкий психічний розлад, який неспроможний самостійно задовольнити свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність, в наслідок чого його обстеження і лікування можливе лише в умовах стаціонару, суд вважає за необхідне задовольнити заяву головного лікаря Комунального закладу охорони здоров`я «Обласна клінічна психіатрична лікарня м. Слов`янськ» та примусово госпіталізувати ОСОБА_1 до психіатричного закладу в умовах стаціонару.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 12, 18, 76, 77, 80, 81, 259, 263-265, 293, 294, 339-342, 352, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 14, 16, 17 Закону України «Про психіатричну допомогу», суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву головного лікаря Комунального закладу охорони здоров`я «Обласна клінічна психіатрична лікарня м. Слов`янськ» про госпіталізацію ОСОБА_1 у психіатричний стаціонар без його згоди - задовольнити.

Госпіталізувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , до Комунального закладу охорони здоров`я «Обласна клінічна психіатрична лікарня м. Слов`янськ» у психіатричний стаціонар у примусовому порядку.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, або в порядку п.15.5 Перехідних Положень ЦПК України. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлений 28 січня 2020 року.

Рішення прийнято, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Головуючий:

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду

Донецької області Т.А. Хаустова

Присяжні: О.М. Распопов

В.О. Малик