Номер провадження: 22-ц/813/4924/20
Головуючий у першій інстанції Сувертак І. В.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.11.2020 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справи Одеського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді: Князюка О.В.

Суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П.

за участю секретаря судового засідання Бикової К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 25 листопада 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Гарська Вікторія Валеріївна про визнання права власності у порядку спадкування за законом,-

ВСТАНОВИЛА:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_2 звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом та після останніх уточнень просив визнати за ним право власності на ј частину будинку за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 110,9 кв.м, житловою площею 58,8 кв.м, який розташований на земельній ділянці площею 500 кв.м, та на Ѕ частину будинку за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 63,4 кв.м, житловою площею 41.2 кв.м., розташованого на земельній ділянці площею 561 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла донька позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 , після її смерті відкрилася спадщина на Ѕ частину будинку за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 110.9 кв.м, житловою площею 58.8 кв.м, який розміщений на земельній ділянці площею 500 кв.м, та на будинок з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 63,4 кв.м, житловою площею 41.2 кв.м., розташованого на земельній ділянці площею 561 кв.м. Спадкоємцями першої черги за законом залишилися позивач та відповідач. Після смерті ОСОБА_3 - ОСОБА_2 звернувся до Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Гарської Вікторії Валеріївни із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частини будинків за адресами: АДРЕСА_2 та по АДРЕСА_1 , оскільки у позивача відсутні оригінали правовстановлюючих документів на вищезазначене нерухоме майно. ОСОБА_2 зазначив, що вони знаходяться у чоловіка доньки, який відмовляється надати їх до нотаріальної контори, що і було підставою для звернення до суду.

Короткий зміст рішення першої інстанції

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 25 листопада 2019 року позовну заяву ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 до ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , третя особа Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Гарська Вікторія Валеріївна про визнання права власності у порядку спадкування за законом задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності на ј частину будинку за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 110,9 кв.м, житловою площею 58,8 кв.м, який розміщений на земельній ділянці площею 500 кв.м, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

Визнано за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 3/8 частини будинку за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 63,4 кв.м, житловою площею 41.2 кв.м., розташованого на земельній ділянці площею 561 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вимоги та доводи апеляційної скарги

27 грудня 2019 року представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Підлубним Андрієм Миколайовичем подано апеляційну скаргу на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 25 листопада 2019 року з посиланням на те, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням вимог чинного законодавства, неправильним застосуванням норм матеріального права та на підставі неповного з`ясування істотних обставин справи (а.с. 212 - 216).

Апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_4 мотивує тим, що не погоджується з позовними вимогами ОСОБА_2 , оскільки у дійсності Ѕ частка у праві власності на житловий будинок, загальною площею 63,4 кв. м, житловою площею 41,2 кв.м., за адресою АДРЕСА_2 , що була відчужена його дружині ОСОБА_3 за договором дарування від 04.02.2003 року насправді була набута нею на підставі договору купівлі-продажу.

Таким чином, апелянт стверджує, що намагаючись захистити своє право спільної сумісної власності на частку у нерухомому майні, вважає за необхідне скористатися правом визнання вищевказаного договору дарування удаваним, із зазначенням його правової природи купівлі-продажу, та відповідно такого майна спільною сумісною власністю подружжя.

Зазначає, що враховуючи той факт, що при укладенні удаваного правочину дарування волевиявлення учасників правочину не відповідають їх внутрішній волі, спрямовані на укладення договору купівлі-продажу об`єкта, наявними є підстави вважати договір дарування від 04.02.2003 року договором купівлі-продажу та застосовувати до правовідносин, що дійсно склалися, правила, яких вони насправді вимагають.

З урахуванням дійсної природи укладеного правочину, зважаючи на приписи статті 60 СК України, 1/2 частина житлового будинку по АДРЕСА_2 , яка виступає предметом такого правочину, є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , що суттєво впливає на вирішення існуючого спадкового спору між учасниками справи щодо такого нерухомого майна.

З огляду на зазначене, ОСОБА_1 просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 25 листопада 2019 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 .

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

13 лютого 2020 року від позивача ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та таким, що прийняте без порушення норм матеріального та процесуального права. ОСОБА_2 оцінюючи в сукупності обставини, на яких гуртуються вимоги та докази, якими вони підтверджуються, а апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Позивач звертає увагу суду апеляційної інстанції на той факт, що в обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на те, що договір дарування від 04.03.2003 року, реєстраційний номер № 499, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Луняченко Н.В. зареєстрований в реєстрі під номером запису: №11867, слід визнати удаваним, оскільки фактично був договором купівлі-продажу. Проте, будь-якої позовної вимоги про визнання вказаного догову удаваним на протязі більше ніж трьох років розгляду справи, ОСОБА_1 не заявлялося.

ОСОБА_2 вказує, що всі дії відповідача та його багатьох адвокатів направлені лише на затягування розгляду справи. Вважає подання апеляційної скарги не є виключенням, оскільки ставити вимогу про скасування рішення суду першої інстанції та просити задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , яких взагалі не було, є не що інше, як затягування процесу отримання спадщини після смерті доньки.

Позивач зазначає, що будинок за адресою: АДРЕСА_1 є спадщиною його предків, яка переходила від покоління до покоління. Відповідач же, не маючи морального права, успадковує його частину, приховує правовстановлюючі документи та не надає їх навіть нотаріусу.

На підставі викладеного у відзиві, ОСОБА_2 вважає, що ОСОБА_1 не довів ті обставини, на які посилається, тому враховуючи зазначене, рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та законним.

Позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 25 листопада 2019 року залишити без змін.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

20 січня 2020 року ухвалою Одеського апеляційного суду під головуванням судді Князюка О.В., за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 25 листопада 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Гарська Вікторія Валеріївна про визнання права власності у порядку спадкування за законом - відкрито апеляційне провадження (а.с. 219).

25 лютого 2020 року ухвалою Одеського апеляційного суду у складі головуючого судді: Князюка О.І, суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М. зазначена цивільна справа була призначена до розгляду (а.с. 238).

26 листопада 2020 року від представника ОСОБА_2 адвоката Боровик Альони Олександрівни надійшло клопотання про слухання справи за відсутності представника позивача. В поданому клопотанні представник позивача зазначила, що апеляційну скаргу не визнає, відзив підтримує, просить рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 25.11.2019 року залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

26 листопада 2020 року на електронну адресу Одеського апеляційного суду від представника ОСОБА_1 адвоката Підлубного Андрія Миколайовича надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з карантинними обмеженнями спрямованих на запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19.

Однак, відміткою (штампом) відповідальної особи суду, на вказаному клопотанні представника ОСОБА_1 адвоката Підлубного Андрія Миколайовича підтверджується відсутність електронного цифрового підпису зазначеного електронного документу.

Частинами першою - третьою статті 4 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі.

14.02.2019 року Велика Палата Верховного Суду, переглядаючи справу № 9901/43/19, зазначила, що саме електронний цифровий підпис є головним реквізитом такої форми подання електронного документу. Відсутність такого реквізиту в електронному документі виключає підстави вважати його оригінальним.

Отже, матеріалами справи підтверджується відсутність електронного цифрового підпису представника ОСОБА_1 адвоката Підлубного Андрія Миколайовича у клопотання про відкладення розгляду справи, тому судом вказане клопотання не розглядається.

Згідно з Указом Президента України від 13 березня 2020 року № 87/2020 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з подальшими змінами, постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19: 1 з подальшими змінами, на усій території України з 12 березня установлено карантин.

Рада суддів України рекомендувала у період з 16 березня встановити особливий режим роботи судів України, а саме: роз`яснити громадянам можливість відкладення розгляду справ у зв`язку із карантинними заходами.

Пунктами 1,5 розпорядження Голови Одеського апеляційного суду від 20.10.2020 року «Про посилення карантинних обмежень та продовження особливого режиму роботи суду» передбачено, що тимчасово, на час установлення на території м. Одеси рівня епідемічної небезпеки: помаранчевий або червоний, зупинити розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судових процесів та припинити їх допуск до залів судових засідань.

Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у ч. ч. 1, 2 ст. 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. У разі відсутності таких даних, а також у разі подання заяви (заяв) про бажання прийняти участь у справі особисто, суд відкладає судове засідання на іншу дату.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вказана цивільна справа тривалий час перебуває в провадженні апеляційного суду, учасникам справи була надана можливість реалізувати свої процесуальні права з доведення своєї позиції по справі, вони реалізували свої процесуальні права ще до введення державою карантину.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у її якнайшвидшому розгляді, усвідомленість учасників справи про розгляд справи, а також те, що учасники справи реалізували своє процесуальне право щодо участі у судовому засіданні під час розгляду справи та висловили свою процесуальну позицію, тобто створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, наявності у справі достатніх матеріалів для її розгляду по суті, колегія суддів ухвалила справу розглянути за відсутності її учасників.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції і визначені відповідно до них правовідносини

Судом встановлено, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , підтверджується свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_1 , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі Одеського міського управління юстиції від 15.01.2016 року, актовий запис № 7686 і після її смерті відкрилася спадщина на все майно, що належало їй на праві власності.

Родинні зв`язки з позивачем та відповідачем підтверджуються свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_2 , зареєстрованим Другим Суворовським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 1569 та свідоцтвом про одруження, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану виконкому Одеської міської Ради народних депутатів від 03.11.1995 року, актовий запис № 1754.

На підставі договору дарування за № 6987 від 13.10.2009 року, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гребенюк І.М. зареєстрованого в реєстрі під номер запису: 14826 в книзі: 141 ст.117 ОСОБА_3 належала Ѕ частина будинку за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 110.9 кв.м, житловою площею 58.8 кв.м, який розміщений на земельній ділянці площею 500 кв.м.

На підставі договору дарування від 04.02.2003 року, реєстраційний номер №499, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Луняченко Н.В. зареєстрованого в реєстрі під номером запису: 11867 в книзі: 149доп ст.170 ОСОБА_3 належала Ѕ частина будинку з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 63,4 кв.м, житловою площею 41.2 кв.м., розташованого на земельній ділянці площею 561 кв.м.

На підставі договору купівлі-продажу від 03.11.2005 року, реєстраційний номер №12922, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гребенюк І.М. зареєстрованого в реєстрі під номером запису: 11867 в книзі: 149доп ст.170, ОСОБА_3 належала Ѕ частина будинку з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 63,4 кв.м, житловою площею 41.2 кв.м., розташованого на земельній ділянці площею 561 кв.м.

Тобто спадковою масою є: Ѕ частина будинку за адресою: АДРЕСА_1 , та 3/4 частини будинку з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки інша ј частина будинку з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_2 належить ОСОБА_1 в порядку поділу майна подружжя.

Спадкоємцями першої черги по закону є позивач ОСОБА_2 та відповідач - ОСОБА_1 .

Після смерті ОСОБА_3 , позивач звернувся до Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Гарської Вікторії Валеріївни із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частини будинків за адресами: АДРЕСА_2 та по АДРЕСА_1 , посилаючись на відсутність у позивача оригіналів правовстановлюючих документів на вищезазначене нерухоме майно.

Мотивувальна частина

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Як встановлено судом першої інстанції, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , підтверджується свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_1 , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі Одеського міського управління юстиції від 15.01.2016 року, актовий запис № 7686. Після її смерті відкрилася спадщина на усе майно, що належало їй на праві власності.

Родинні зв`язки з позивачем та відповідачем підтверджуються свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_2 , зареєстрованим Другим Суворовським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 1569 та свідоцтвом про одруження, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану виконкому Одеської міської Ради народних депутатів від 03.11.1995 року, актовий запис № 1754.

На підставі договору дарування за № 6987 від 13.10.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гребенюк І.М. зареєстрованого в реєстрі під номер запису: 14826 в книзі: 141 ст.117 ОСОБА_3 належала 1/2 частина будинку за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 110.9 кв.м, житловою площею 58.8 кв.м, який розміщений на земельній ділянці площею 500 кв.м.

На підставі договору купівлі-продажу від 03.11.2005 року, реєстраційний номер №12922, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гребенюк І.М. зареєстрованого в реєстрі під номером запису: 11867 в книзі: 149доп ст.170, ОСОБА_3 належала Ѕ частина будинку з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 63,4 кв.м, житловою площею 41.2 кв.м., розташованого на земельній ділянці площею 561 кв.м.

На підставі договору дарування від 04.02.2003 року, реєстраційний номер №499, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Луняченко Н.В. зареєстрованого в реєстрі під номером запису: 11867 в книзі: 149доп ст.170 ОСОБА_3 належала Ѕ частина будинку з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 63,4 кв.м, житловою площею 41.2 кв.м., розташованого на земельній ділянці площею 561 кв.м.

Тобто спадковою масою є: 1/2 частина будинку за адресою: АДРЕСА_1 , та 3 /4 частини будинку з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки інша ј частина будинку з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_2 належить ОСОБА_1 в порядку поділу майна подружжя.

Спадкоємцями першої черги по закону є позивач ОСОБА_2 та відповідач - ОСОБА_1 .

Після смерті ОСОБА_3 , позивач звернувся до Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Гарської Вікторії Валеріївни із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частини будинків за адресами: АДРЕСА_2 та по АДРЕСА_1 , посилаючись на відсутність у позивача оригіналів правовстановлюючих документів на вищезазначене нерухоме майно.

Як зазначено в позові, ОСОБА_1 не надає оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно, що є перешкодою для ОСОБА_2 в отриманні на своє ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом. Дані обставин вказують на наявність у позивача права на звернення до суду на захист свого невизнаного спадкового права, що передбачено ч.1 ст.4 ЦПК України.

Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За правилами ст.ст. 1216-1218 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Ст. 328 ч.1 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом зокрема з правочинів.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

На підставі ст. 1268 ч.1 ст. 1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від прийняття спадщини. Спадкодавець не відмовлявся від спадщини, а прийняв її фактично. Відповідно до ч.1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Частина 1 ст. 1297 ЦК України визначає, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно з ч.1 ст. 1298 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Аналіз даних норм вказує на те, що правовою підставою для набуття права власності на спадкове нерухоме майно є видача нотаріусом свідоцтва про право на спадщину за законом.

У відповідності до п.4.15 пункту 4 глави 10 розділу II Положення про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Згідно п.4.18. пункту 4 глави 10 розділу II Положення, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Відповідно до Постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 23.01.2013 року у справі № 6-164цс12, зазначено, що у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої права володіння та користування спадковим майном відповідно до гл. 29 ЦК України. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно щодо якого є його державна реєстрація, але відсутній правовстановлюючий документ, спадкоємець може захищати свої права відповідно до ст. 392 ЦК України.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу того, що пред`явлені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Колегія суддів відхиляє доводи вимоги апелянта щодо визнання договору дарування удаваним, із зазначенням його правової природи купівлі-продажу, та відповідно такого майна спільною сумісною власністю подружжя з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 звернувся до суду з позовними вимогами до ОСОБА_1 про визнання права власності у порядку спадкування за законом після смерті його доньки ОСОБА_3 .

Будь-яких зустрічних вимог ОСОБА_1 про визнання договору дарування від 04.02.2003 року, реєстраційний номер №499, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Луняченко Н.В. зареєстрованого в реєстрі під номером запису: 11867 в книзі: 149доп ст.170 відповідно до якого ОСОБА_3 належала Ѕ частина будинку з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 63,4 кв.м, житловою площею 41.2 кв.м., розташованого на земельній ділянці площею 561 кв.м. заявлено не було та відповідно не було предметом розгляду в суді першої інстанції.

Таким чином враховуючи, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів не розглядає посилання відповідача в апеляційній скарзі на положення ст. 202 -203 ЦК України як на правове обґрунтування апеляційних вимог.

Апеляційний суд зазначає, що судом першої інстанції розглядались вимоги щодо визнання права власності у порядку спадкування за законом, а не визнання договору дарування удаваним та визнання майна спільною власністю подружжя. Хоча апеляційна скарга і містить посилання на положення ст. 202-203 Цивільного кодексу України, в її тексті позивач неодноразово вказує, що внаслідок бездіяльності відповідача йому завдано саме збитків. Враховуючи підстави позову, вказані у позовній заяві ОСОБА_2 , фактичні обставини справи, апеляційний суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 зазначені в апеляційній скарзі задоволенню не підлягають.

Повноваження суду апеляційної інстанції - це сукупність його прав на здійснення встановлених законом процесуальних дій щодо рішення, яке не набрало законної сили і є предметом перевірки за апеляційною скаргою.

Такі повноваження закріплені у ст. 307 ЦПК України 2004 р. (надалі - ЦПК), яка містить перелік повноважень суду апеляційної інстанції, спрямований на визначення юридичної долі судового акта, який переглядається апеляційним судом. Перелік зазначених у вказаній нормі повноважень є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає

Положеннями ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно положень ч. 3 вказаної статті, Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

З правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. '

З огляду на викладене, апеляційний суд прийшов до висновку про обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено з дотриманням вимог процесуального права. У зв`язку з зазначеним, апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

Резолютивна частина

У відповідності до приписів ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 , підстави стягнути з позивача на користь відповідача понесені витрати за подання апеляційної скарги відсуті.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 367, 375, 381, 383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 25.11.2019 року, по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Гарська Вікторія Валеріївна про визнання права власності у порядку спадкування за законом залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 25 листопада 2019 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст судового рішення складено: 09.12.2020 року

Головуючий: О.В. Князюк

Судді: А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе