Справа № 206/3473/20
Провадження № 2/206/926/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2020 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська

у складі:

головуючий суддя Маштак К.С.

за участю:

секретаря судового засідання Гергіль Ю.І.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача та

законного представника неповнолітнього відповідача ОСОБА_2

представника відповідачів ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , треті особи: Восьма дніпровська державна нотаріальна контора, Акціонерне товариство Комерційний Банк «Приватбанк» про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, -

І. Стислий виклад позиції позивача, його представника, відповідача-законного представника неповнолітнього відповідача та представника відповідачів.

Представник позивача звернулася до суду з даним позовом, в якому з урахуванням виправленої позовною заяви зазначила, що ОСОБА_4 , є рідним сином ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . За життя померлий, ОСОБА_6 , не склав заповіт. Крім нього спадкоємцями померлого є: ОСОБА_7 в інтересах неповнолітньої доньки померлого, ОСОБА_5 . До складу спадщини входить житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . З 12.03.2020 на усій території України установлено карантин. Позивач постійно проживає та працює в м. Київ, він не мав можливості після 12 березня 2020 року і по 12 травня 2020 року звернутися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, у зв`язку з тим, що відсутнє було міжобласне сполучення та не працювали нотаріальні контори. Лише після відновлення сполучення він мав можливість звернутися до Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори, де відкрита спадкова справа після смерті ОСОБА_6 . Постановою нотаріуса позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його батька, ОСОБА_6 , у зв`язку з тим, що ОСОБА_4 не проживав постійно зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та протягом строку, визначеного ч. 1 ст. 1270 ЦК України не подав заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Позивач вважає, що причина з якої він пропустив встановлений ЦК України строк для подання заяви про прийняття спадщини є поважною, а саме з 12.03.2020 на усій території України установлено карантин. В зв`язку з чим, представник позивача просила суд визнати поважною причину пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини та надати ОСОБА_4 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , протягом одного місяця з дня набрання рішенням суду законної сили (а.с. 1-3, 22-26, 104-107).

Не погоджуючись із викладеними обставинами, відповідач та законний представник неповнолітнього відповідача ОСОБА_2 подала до суду відзив, згідно якого вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими з огляду на те, що ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 та до 08.05.2020 позивачу необхідно було подати заяву про прийняття спадщини. Карантин оголошено з 12.03.2020. З дня відкриття спадщини до встановлення карантину минуло 4 місяці і 4 дні. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів поважності причин пропуску строку до початку карантину терміном в 4 місяці і 4 дні. Крім того, нотаріальні контори не зупиняли свою роботу та продовжували працювати. Позивач не був жодним чином обмежений в своєму праві на спадкування, він міг отримати консультацію в телефонному режимі або онлайн-режимі і здійснити всі необхідні дії для подання заяви для вступу в спадщину, але цього не зробив. Для того, щоб подати заяву на оформлення спадщини не потрібно було чекати коли буде відновлено міжобласне сполучення, адже позивач мав можливість надіслати заяву поштою, навіть без засвідчення справжності підпису і це є підставою для того, щоб нотаріус відкрив спадкову справу. Таким чином, позивач мав можливість направити заяву поштою, але цього вчинено не було, тому вказана позивачем причина пропуску шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини є не поважною. Отже, з огляду на вищевикладене, у позивача не існувало жодних перешкод, які були б пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для того, щоб подати заяву про прийняття спадщини. Позивач безпідставно пропустив строк для прийняття спадщини та для спадкоємців передбачається цивільно-правова відповідальність, яка полягає у позбавленні їх права на прийняття спадщини. Відповідач вважає, що постанова Восьмої ДДНК про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 14.07.2020 є законною та обґрунтованою. В зв`язку з чим, відповідач та законний представник неповнолітнього відповідача ОСОБА_2 просила у задоволенні позову відмовити (а.с. 123-128, 147-148).

Представник позивача подала до суду відповідь на відзив, в якій зазначила, що заява про прийняття спадщини спадкоємцем подається особисто до нотаріуса за місцем відкриття спадщини та саме при наданні консультації з питання подачі заяви про прийняття спадщини за допомогою засобів зв`язку ОСОБА_4 консультантом державної нотаріальної контори в м. Києві було роз`яснено, що він повинен особисто звернутися до приватного або державного нотаріуса за місцем відкриття спадщини, тобто в м. Дніпрі, про будь-які альтернативні засоби подання заяви не зазначили. З 18 березня 2020 року було введено заборону залізничного, авіа- та автобусного міжміських та міжобласних пасажирських перевезень, а також роботу метрополітенів. Відновлення роботи відбулося у липні 2020 року. 08.07.2020 позивачу стало відомо, що спадкова справа після смерті ОСОБА_6 відкрита Восьмої ДДНК, куди він 08.07.2020 і звернувся з заявою про прийняття спадщини (а.с. 136-138).

Відповідач та законний представник неповнолітнього відповідача ОСОБА_2 подала до суду заперечення, в яких зазначила, що позивач, на її думку, значно перебільшив з приводу того, що пропуск строку для прийняття спадщини пов`язаний з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій у зв`язку з оголошенням 12.03.2020 карантину та припиненням міжміського сполучення по всій території України. Позивач так і не надав доказів пропуску строку для прийняття спадщини до початку карантину терміном 4 місяці та 4 дні. Посилання позивача про те, що він отримав хибну консультацію в телефонному режимі (в невідомій) державній нотаріальній конторі м. Києва є недоречними, адже в засобах масової інформації була достатня кількість оголошень та рекомендацій щодо роботи нотаріальних контор (а.с. 154-156, 166).

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала та зазначила, що позивач з поважних причин пропустив строк для подання заяви для прийняття спадщини, ЦК України встановлений 6-ти місячний термін для подання заяви, будь-яких обмежень щодо того, коли саме необхідно подати заяви не має. Позивач проживає в м. Києві, тому це є також перешкодою. Після настання карантину позивач звертався до приватних нотаріальних контор, але всі вони були закриті та в телефонному режимі йому повідомили щодо необхідності звернутися за місцем відкриття спадщини.

Відповідач та законний представник неповнолітнього відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позовних вимог та зазначила, що позивач до свого батька - померлого ОСОБА_6 ніколи не приїжджав, нічим йому не допомагав. В період карантину навіть вона з дитиною змогла приїхати до нотаріуса.

Представник відповідача в судовому засіданні просила в задоволенні позовних вимоги відмовити повністю.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

31.07.2020 до Самарського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_4 до ОСОБА_9 , ОСОБА_5 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини з додатками (а.с. 1-13).

04.08.2020 ухвалою судді дану позовну заяву залишено без руху (а.с. 18).

17.08.2020 до канцелярії суду засобами поштового зв`язку надійшла виправлена позовна заява ОСОБА_4 до Територіальної громади в особі Дніпровської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини з додатками (а.с. 22-41).

20.08.2020 у даній справі відкрито провадження, призначено підготовче судове засідання на 21.09.2020 та витребувано з Восьмої ДДНК належним чином завірену копію спадкової справи після смерті ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 43).

03.09.2020 з Восьмої ДДНК надійшла заява про розгляд справи без участі представника державної нотаріальної контори разом з копією спадкової справи після смерті ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 48, 49-86).

15.09.2020 на електронну адресу суду від представника ОСОБА_3 надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи (а.с. 87).

21.09.2020 судом відкладено судове засідання на 20.10.2020 у зв`язку з наданням строку для підготовки уточненої позовної заяви, встановлено строк до 28.09.2020 для подання уточненої позовних заяви (а.с. 91).

21.09.2020 від представника позивача надійшла заява про ознайомлення справи (а.с. 93).

22.09.2020 від представника відповідача ДМР до суду надійшов відзив на позовну заяву з додатками (а.с. 94-99).

28.09.2020 від представника ОСОБА_5 - ОСОБА_3 надійшла заява про вступ у справу як представника (а.с. 101).

30.09.2020 від представника позивача надійшла уточнена позовна заява ОСОБА_4 до ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , треті особи: Восьма дніпровська державна нотаріальна контора, Акціонерне товариство Комерційний Банк «Приватбанк» про визначення додаткового строку для прийняття спадщини (а.с. 103-107).

05.10.2020 ухвалою суду прийнято уточнену позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , треті особи: Восьма дніпровська державна нотаріальна контора, Акціонерне товариство Комерційний Банк «Приватбанк» про визначення додаткового строку для прийняття спадщини (а.с. 114).

20.10.2020 та 29.10.2020 до канцелярії суду від відповідача та законного представника неповнолітнього відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву з додатками (а.с. 123-132, 147-153).

20.10.2020 судом долучено до матеріалів справи відзив на позовну заяву, встановлено строк для подання відповіді на відзив до 26.10.2020 та заперечень до 02.11.2020, строк підготовчого провадження продовжено до 20.11.2020 та відкладено підготовче судове засідання на 19.11.2020 (а.с. 133).

27.10.2020 до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив з додатками (а.с. 136-145).

29.10.2020 до канцелярії суду від відповідача та законного представника неповнолітнього відповідача ОСОБА_2 надійшли заперечення (а.с. 154-156, 166).

19.11.2020 судом закінчено підготовчі дії, закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 11.12.2020 (а.с. 168).

11.12.2020 судом було заслухано вступне слово представника позивача, відповідача та законного представника неповнолітнього відповідача та представника відповідачів, заслухано відповіді на питання сторін, досліджено письмові докази, що містяться в матеріалах справи (а.с. 171-172).

11.12.2020 оголошено вступну та резолютивну частини заочного рішення суду (а.с. 173).

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 є сином ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про народження НОМЕР_1 (а.с. 7, 29, 68).

ОСОБА_5 є дочкою ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (а.с. 67).

ОСОБА_7 є дружиною ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 (а.с. 69).

ОСОБА_6 був власником транспортного засобу Hyundai I30, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 (а.с. 81).

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 (а.с. 5, 27, 50, 62).

21.03.2020 до Восьмої ДДНК надійшла претензія кредитора АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до померлого боржника ОСОБА_6 , на підставі чого була заведена спадкова справа (а.с. 49, 59).

Спадкова справа після смерті ОСОБА_6 була заведена ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру № 60846489 від 08.07.2020 (а.с. 8, 30, 139).

08.07.2020 ОСОБА_4 звернувся до Восьмої ДДНК із заявою про відкладення видачі свідоцтва про право на спадщину на майно, що залишилось після смерті ОСОБА_6 строком на один місяць у зв`язку з наміром звертатися до суду для встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини (а.с. 9, 31, 60).

14.07.2020 ОСОБА_4 звернувся до Восьмої ДДНК із заявою про видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_6 (а.с. 61).

Постановою державного нотаріуса Восьмої ДДНК Камендо О.М. від 14.07.2020 ОСОБА_4 було відмолено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його батька, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 та який на день смерті був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на спадкове майно, яке складається з домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку тим, що ОСОБА_4 протягом 6-ти місяців з часу відкриття спадщини не вчинив дій, що свідчать про її прийняття, а саме: не подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини; постійно не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини (а.с. 6, 28, 70).

31.07.2020 ОСОБА_4 звернувся до Восьмої ДДНК із заявою про відкладення видачі свідоцтва про право на спадщину на майно, що залишилось після смерті ОСОБА_6 у зв`язку зі звернення до суду з позовною заявою про надання додаткового строку для прийняття спадщини після ОСОБА_6 (а.с. 71).

ОСОБА_4 винаймає квартиру за адресою: АДРЕСА_2 з 15.12.2018 по 15.12.2020, що підтверджується копією договору оренди від 15.12.2018 та додатковою угодою № 1 до нього від 15.12.2019 (а.с. 32-36).

Згідно копії довідки № 2150 про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку, разом з ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 були зареєстровані: дружина ОСОБА_2 та донька ОСОБА_5 (а.с. 66).

На офіційних порталах органів виконавчої влади України «Урядовий портал» та «Нотаріальна палата України» було зазначено, що постанова КМУ № 211 щодо заборони роботи до 24 квітня 2020 року суб`єктів господарювання не стосується діяльності нотаріусів. Навпаки, громадян було роз`яснено, що єдиним терміновим привідом для звернення до нотаріуса є заведення спадкової справи (6 місяців з дня смерті) (а.с. 129, 130-131, 149, 150-153).

ІV. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, повинен подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини і лише особисто.

Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців.

Згідно з ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Таким чином, з урахуванням положень ч. 2 ст. 1220 ЦК України, строк прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 закінчився 08.05.2020.

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Тобто, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 04.11.2015 розглянув справу № 6-1486цс15, предметом якої був спір про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, зробив правовий висновок про те, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Така ж правова позицію викладена і в постанові Верховного Суду України справа № 6-1320цс17 від 23.08.2017.

Отже, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

У постанові Верховного Суду по справі № 565/1145/17 від 26.06.2019 визначено, що вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту, тощо.

При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов`язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 24.01.2020 року по справі № 192/1663/17 зазначив, що «судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Якщо у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Аналогічний правовий висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі №351/2403/17, постанові Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1215цс16».

Згідно ч. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають. Визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. У резолютивній частині рішення суд повинен вказати відповідно певний період часу з моменту набрання судовим рішенням законної сили, протягом якого спадкоємець може подати заяву про прийняття спадщини, а не конкретну календарну дату, до якої спадкоємець може подати заяву про прийняття спадщини. Додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, не може перевищувати шестимісячного строку, встановленого статтею 1270 ЦК для прийняття спадщини.

Так, позивач просить суд визнати поважною причину пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини та надати ОСОБА_4 , додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , протягом одного місяця з дня набрання рішенням суду законної сили, однак положення статті 1272 ЦК України передбачає можливість суду визначити додатковий строк, а не надати.

До того ж, позивач просить надати додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_6 , однак позивач звертався до Восьмої ДДНК із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_6 , а це зовсім різні порядки спадкування.

Також, позивач просив надати йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , однак жодних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_6 помер саме ІНФОРМАЦІЯ_7 суду не надано.

Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

При цьому, цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За їх призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Однак відсутність законодавчо закріпленого визначення поняття «спосіб захисту права та/або інтересу» не виключає виокремлення матеріально-правового та процесуально-правового аспектів захисту цивільного права та інтересу.

Так матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає у з`ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення.

В свою чергу процесуально-правовий аспект захисту права полягає в тому, що суди розглядають в порядку відповідного виду судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із відповідних відносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. При цьому вказаний аспект включає в себе не лише правильність обрання передбаченого законом або договором способу захисту, але і необхідність належного правового обґрунтування вимог відповідними нормами права.

Тобто, саме на позивача покладено обов`язок у позовній заяві викласти обставини, якими він обґрунтовує свої вимоги, зазначити докази, що підтверджують вказані обставини, а також вказати правові підстави позову, а суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, при розгляді справи повинен надати правильну правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, і не застосовує самостійно для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, якщо позивачі не обґрунтовують ними свої вимоги з наданням відповідних доказів, і застосування цих норм призводить до зміни предмета позову або обраного способу захисту прав та інтересів.

Тобто, на думку суду, виходячи з аксіоми цивільного судочинства jura novit curia - «суд знає закон», при розгляді справи суд дійсно повинен надати правильну правову кваліфікацію відносинам сторін, яка проте не може бути застосована судом для вирішення спору по суті за відсутності відповідного клопотання позивачів у справі, оскільки інший підхід суду порушив би принцип диспозитивності судового процесу та правомірні очікування як позивачів (які звертаються саме з певним чином обґрунтованою в правовому аспекті вимогою) так і відповідача (який заперечуючи проти позову наводить доводи саме щодо тих підстав та обґрунтувань, які наводяться позивачами у справі).

Що стосується доводів позивача з приводу того, що він постійно проживає та працює в м. Київ та він не мав можливості після 12 березня 2020 року і по 12 травня 2020 року звернутися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, у зв`язку з тим, що відсутнє було міжобласне сполучення та не працювали нотаріальні контори та лише після відновлення сполучення він мав можливість звернутися до Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори, де відкрита спадкова справа після смерті ОСОБА_6 , то суд вважає з цього приводу зазначити наступне.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у своїй постанові від 16.07.2020 по справі № 924/369/19 зазначив, що постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України № 392 від 20.05.2020 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» у чинній редакції, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 з 12.03.2020 по 31.07.2020 (в редакції останніх змін) на всій території України встановлено карантин.

Так, з 12.03.2020 по 03.04.2020 заборонено: відвідування закладів освіти її здобувачами до 3 квітня 2020 р.; 2) з 00 год. 01 хв. 17 березня 2020 р. до 3 квітня 2020 р. проведення всіх масових (культурних, розважальних, спортивних, соціальних, релігійних, рекламних та інших) заходів, у яких бере участь понад 10 осіб, крім заходів, необхідних для забезпечення роботи органів державної влади та органів місцевого самоврядування; 3) з 00 год. 01 хв. 17 березня 2020 р. до 3 квітня 2020 р. роботу суб`єктів господарювання, яка передбачає приймання відвідувачів, зокрема закладів громадського харчування (ресторанів, кафе тощо), торговельно-розважальних центрів, інших закладів розважальної діяльності, фітнес-центрів, закладів культури, торговельного і побутового обслуговування населення, крім роздрібної торгівлі продуктами харчування, пальним, засобами гігієни, лікарськими засобами та виробами медичного призначення, засобами зв`язку, провадження банківської та страхової діяльності, а також торговельної діяльності і діяльності з надання послуг з громадського харчування із застосуванням адресної доставки замовлень за умови забезпечення відповідного персоналу засобами індивідуального захисту; 4) з 12 год. 00 хв. 18 березня 2020 р. до 3 квітня 2020 р.: регулярні та нерегулярні перевезення пасажирів автомобільним транспортом у приміському, міжміському внутрішньообласному і міжобласному сполученні (крім перевезення легковими автомобілями); перевезення понад 10 пасажирів одночасно в одному транспортному засобі у міському електричному (трамвай, тролейбус) та автомобільному транспорті, що здійснює регулярні пасажирські перевезення на міських маршрутах у звичайному режимі руху; перевезення понад 10 пасажирів одночасно в автобусах, які виконують регулярні пасажирські перевезення на міських автобусних маршрутах в режимі маршрутного таксі; заїзд на територію автостанцій автобусів, які здійснюють перевезення пасажирів у приміському, міжміському внутрішньообласному і міжобласному сполученні, та реалізацію власниками автостанцій квитків автомобільним перевізникам, які виконують такі перевезення; 5) з 17 березня 2020 р. до 3 квітня 2020 р. перевезення пасажирів метрополітенами мм. Києва, Харкова і Дніпра відповідно до рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 16 березня 2020 р.; 6) з 12 год. 00 хв. 18 березня 2020 р. до 3 квітня 2020 р. перевезення пасажирів залізничним транспортом в усіх видах внутрішнього сполучення (приміському, міському, регіональному та дальньому). Дозволяється здійснення акціонерним товариством Українська залізниця окремих пасажирських рейсів у внутрішньому залізничному сполученні, рішення щодо яких приймається в кожному окремому випадку за погодженням з Міністерством інфраструктури та Міністерством охорони здоров`я, а також окремих пасажирських рейсів у міжнародному залізничному сполученні, рішення щодо яких приймається в кожному окремому випадку за погодженням з Міністерством інфраструктури, Міністерством закордонних справ та Адміністрацією Державної прикордонної служби.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.05.2020 №343 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та відповідно до підпункту 8 пункту 2 постанови дозволена діяльність адвокатів, нотаріусів, аудиторів та психологів.

Наведене свідчить про усунення перешкод у реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав.

Таким чином, ще з 04.05.2020 було дозволено діяльність навіть приватних нотаріусів в звичайному режимі та в позивача була можливість протягом двох тижнів звернутися особисто до будь-якого приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак такою можливістю він не скористався.

Листом Міністерство Юстиції України № 1534/19.5/32-20 від 17.03.2020 «Щодо організації роботи державних нотаріальних контор та приватних нотаріусів на час дії карантину» роз`яснено, що на період дії карантину в усіх державних нотаріальних конторах доцільно обмежити прийом громадян, зокрема не допускати скупчення людей у приміщенні контори. Прийом громадян здійснювати виключно для вчинення невідкладних нотаріальних дій, пов`язаних з можливим пропуском передбачених законодавством строків, а також порушенням прав громадян, за попереднім записом в телефонному режимі. Для здійснення прийому громадян в державних нотаріальних конторах за можливості запровадити чергування відповідно до встановленого графіку.

Таким чином, державні нотаріальні контори працювали у невідкладних випадках, пов`язаних з можливим пропуском передбачених законодавством строків, а саме 6-ти місячний строк для подання заяви про прийняття спадщини навіть в період карантину.

Окрім цього, карантин на всій території України було встановлено лише з 12.03.2020, а ОСОБА_6 помер за 4 місяці до встановлення карантину, однак в цей період позивач також не скористався своїм правом на подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини.

Крім того, суд звертає увагу, що Порядок видачі свідоцтв про право на спадщину регламентовано Главою 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року за № 296/5 (далі Порядок).

Згідно з п. 2.1 Гл. 10 Порядку, спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів.

Якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини (п. 3.5 Гл. 10 Порядку).

Пунктом 3.23 Гл. 10 Порядку передбачено, що своєчасно надісланою вважається заява, справжність підпису особи на якій засвідчена (або не засвідчена) нотаріально, що направлена поштовим відправленням до закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини і яка надійшла нотаріусу після закінчення цього строку. Нотаріус приймає такі заяви, заводить спадкову справу та у випадку надходження заяви, справжність підпису на якій не засвідчено нотаріально, надсилає лист спадкоємцю, в якому пропонується надіслати заяву, оформлену належним чином, або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини. У таких випадках конверт підшивається у спадкову справу.

Згідно з п. 2.1. розд. IV Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 11.11.2011 року за № 3306/5, спадкова справа заводиться посадовою особою органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми), що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, спадкоємців, визначених у ст. ст. 1261, 1262, 1266 ЦК України, осіб, вказаних у заповіті, заінтересованих в охороні цього майна, або вимоги кредиторів.

Отже, ОСОБА_4 не був позбавлений можливості подати заяву про прийняття спадщини також шляхом направлення її поштою до нотаріальної контори або до органів місцевого самоврядування.

Подібний висновок міститься у постановах Верховного Суду: від 04.03.2020 року у справі № 640/8507/17 (провадження № 61-28865св18), від 04.06.2020 року у справі № 601/1157/19 (провадження № 61-4901св20), від 02.04.2020 року у справі № 420/23/18 (провадження № 61-1883св19).

Таким чином, суд приходить до обґрунтованого висновку, що позивач мав достатньо часу для особистого звернення до нотаріальної контори із письмовою заявою чи направлення поштою такої заяви чи виклик нотаріуса до місця свого проживання, вказані позивачем обставини не є поважними, вони не пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення таких дій.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що причини пропуску ним строку для подання заяви про прийняття спадщини є поважними, пов`язаними з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами.

Пропуск спадкоємцем строку для прийняття спадщини без поважних причин, при відсутності будь-яких перешкод і труднощів для подання заяви не свідчить про наявність у такого спадкоємця порушеного, невизнаного або оспорюваного права, яке підлягає захисту в судовому порядку.

Вирішуючи позов по суті, суд, також, звертає увагу, що, згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси юридичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

В свою чергу, практика Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року, рішення ЄСПЛ в справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, рішення ЄСПЛ у справі «Трофимчук проти України» від 28.10.2010).

Згідно ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи встановлені судом обставини справи, вищевикладені норми матеріального та процесуального права, вислухавши доводи та пояснення представника позивача, відповідача-законного представника неповнолітнього відповідача та представника відповідачів, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, суд приходить до обґрунтованого висновку, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити повністю.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з тим, що у задоволенні позову відмовлено повністю, судовий збір покладено на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 15, 16, 1216-1222, 1233, 1241, 1268-1270, 1072, 1073, ЦК України, ст.ст. 1-4, 10, 12, 13, 44, 76-89, 95, 141, 175, 258, 259, 264, 265, п. 15, п.п. 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України,

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 (місце реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_6 ) до ОСОБА_9 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 ), ОСОБА_5 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_8 ), треті особи: Восьма дніпровська державна нотаріальна контора (місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Космонавта Волкова, буд. 3, ), Акціонерне товариство Комерційний Банк «Приватбанк» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, ) про визнання поважною причину пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини надання додаткового строку для прийняття спадщини за заповітом після смерті, ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , протягом одного місяця з дня набрання рішенням суду законної сили - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції, що відповідає приписам пункту 15, підпункту 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 21.12.2020.

Головуючий суддя: К.С. Маштак