Дата документу 15.07.2020 Справа № 320/1426/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №320/1426/19 Головуючий у 1 інстанції Іваненко О.В.
Провадження № 22-ц/807/2024/20 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Кухаря С.В.

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на заочне рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 28 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, за участю третіх осіб: ОСОБА_2 про визнання правовідносин припиненими у зв`язку з їх виконанням у повному обсязі,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ «Дельта Банк», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, за участю третіх осіб: ОСОБА_2 про визнання правовідносин припиненими у зв`язку з їх виконанням у повному обсязі .

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 30 вересня 2008 року між ним та TOB «Український промисловий банк» був укладений кредитний договір №201-0111004/ФКВ-08, згідно з умовами якого Банк надав йому кредитні кошти у розмірі 100 000,00 доларів США з розрахунку 15,8% річних за весь час фактичного користування кредитом на строк з 30.09.2008 року до 29.09.2023 року.

30.06.2010 року між TOB «Укрпромбанк» та AT «Дельта Банк» було укладено Договір про передачу активів та кредитних зобов`язань, після чого AT «Дельта Банк» набув права вимоги по вищевказаному кредитному договору.

У забезпечення виконання боргових зобов`язань за кредитним договором між банком та ним був укладений іпотечний договір №201-0111004/ZфKвiп-08 від 30.09.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Чудською О.О.

Відповідно до умов вказаного договору іпотеки, він передав банку в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок, загальною площею 410 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Також між банком та ОСОБА_2 був укладений договір поруки №201-0111004/Zфпop-08 від 30.09.2008 року з метою забезпечення виконання умов кредитного договору.

07 липня 2015 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі головуючого судді Колодіної Л.В., була розглянута у судовому засіданні справа за №320/8303/14-ц в наслідок чого позовні вимоги банку були задоволені у повному обсязі, а саме стягнуто заборгованість з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у розмірі 508 674,94гривень.

Після набрання судового рішення чинності на підставі виконавчих листів було відкрите виконавче провадження.

12.09.2017 року ним була в повному обсязі здійснена виплата заборгованості за кредитом, тобто рішення суду ним виконано у повному обсязі.

15.09.2017 року виконавчі провадження щодо стягнення заборгованості зі сплати кредиту були закінчені у зв`язку зі сплатою заборгованості, а арешти з майна були зняті.

Після сплати усієї заборгованості за кредитом, він неодноразово звертався в усному та письмовому вигляді до відділень банку відповідача у м. Мелітополь, м. Запоріжжя з метою визнання правовідносин припиненими та зняття заборони з будинку.

Також з цією метою, він неодноразово дзвонив до головного офісу у м. Києві, а його представник звертався до відповідача письмово.

Проте, до теперішнього часу відповідач ухиляється від визнання правовідносин припиненими та зняття заборони з будинку.

Просив суд визнати правовідносини, які випливають з Кредитного договору №201-11004/ФКВ-08 від 30.09.2008 року припиненими у зв`язку з їх виконанням у повному обсязі.

Визнати правовідносини, які випливають з іпотечного договору №201-11004/Zфквіп-08 від 30.09.2008 року, зареєстрованого в реєстрі за №7443 приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Чудською О.О., заборона зареєстрована в реєстрі за №7444 - припиненими у зв`язку з їх виконанням у повному обсязі.

Виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про договір іпотеки №201-11004/Zфквіп-08 від 30.09.2008 року, зареєстрованого в реєстрі за №7443, заборона зареєстрована в реєстрі за №7444, щодо житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , запис який внесено на підставі іпотечного договору та посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Чудською О.О. та зареєстрований в реєстрі за №7443 та №7444. Зняти заборону відчуження об`єкту нерухомого майна, щодо житлового будинку, який розташовано за адресою: АДРЕСА_1 , запис який внесено на підставі іпотечного договору №201-11004/Zфквіп-08 від 30.09.2008 року, зареєстрованого в реєстрі за №7443, заборона зареєстрована в реєстрі за №7444 та посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Чудською О.О.

Заочним рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 28 січня 2020 року позов задоволено.

Визнано правовідносини, які випливають з Кредитного договору №201-0111004/ФКВ-08 від 30.09.2008 року припиненими у зв`язку з їх виконанням у повному обсязі.

Визнано правовідносини, які випливають з іпотечного договору №201-0111004/Zфквіп-08 від 30.09.2008 року, зареєстрованого в реєстрі за №7443 приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області: Чудською О.О., заборона зареєстрована в реєстрі за №7444 - припиненими у зв`язку з їх виконанням у повному обсязі.

Виключено з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про договір іпотеки №201-0111004/Zфквіп-08 від 30.09.2008 року, зареєстрованого в реєстрі за №7443, заборона зареєстрована в реєстрі за №7444, щодо житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , запис який внесено на підставі іпотечного договору та посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Чудською О.О. та зареєстрований в реєстрі за №7443 та №7444.

Знято заборону відчуження об`єкту нерухомого майна, щодо житлового будинку, який розташовано за адресою: АДРЕСА_1 , запис який внесено на підставі іпотечного договору №201-0111004/Zфквіп-08 від 30.09.2008 року, зареєстрованого в реєстрі за №7443, заборона зареєстрована в реєстрі за №7444 та посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Чудською О.О.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 квітня 2020 року заяву ПАТ «Дельта Банк» про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним заочним рішенням суду АТ «Дельта Банк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що законодавством передбачено підстави та порядок зняття заборони відчуження нерухомого майна.

Звернення особи до суду з позовом про визнання іпотеки припиненою на підставі ч.1 ст. 593 ЦК України не є необхідним, проте такі вимоги можуть розглядатися судом у разі наявності відповідного спору.

Крім того, на час розгляду справи у позивача не погашена заборгованість за кредитним договором, визначена у валюті договору і станом на 19.03.2019 року заборгованість за тілом кредиту нараховує 22 133,45 доларів США, що відповідає 600522,33 грн., заборгованість за відсотками - 26702,12 доларів США, що відповідає 724478,98 грн., пеня - 23 6138,90 грн., штрафні санкції за порушення умов кредитного договору 0 27121,89 грн. таким чином, наявний спір між сторонами про припинення кредитних зобов`язань.

ОСОБА_1 надав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Згідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки основне зобов`язання за кредитним договором припинилося у зв`язку з повним виконанням позичальником його обов`язків за цим договором перед ПАТ "Дельта Банк", то припиняється забезпечення його іпотекою, також припиняється обтяження нерухомого майна забороною його відчуження.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 30 вересня 2008 року між ПАТ «Дельта Банк» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір № 201-0111004/ФКВ-08, згідно з умовами якого позивач надав ОСОБА_1 кредитні кошти в розмірі 100 000,00доларів США з розрахунку 15,8 % річних за весь час фактичного користування кредитом на строк з 30.09.2008 року по 29.09.2023 року.

Виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором забезпечується порукою відповідно до укладеного Договору поруки № 201-0111004/Zфпор-08 від 30 вересня 2008 року між TOB «Український промисловий банк» та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , згідно з яким ОСОБА_2 поручається перед позивачем за виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором № 201-0111004/ФКВ-08 від 30 вересня 2008 року. Відповідальність ОСОБА_2 настає у випадку невиконання (неналежного виконання) ОСОБА_1 зобов`язань за договором. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 несуть перед позивачем солідарну відповідальність, а ОСОБА_2 відповідає перед позивачем у тому ж обсязі, що і ОСОБА_1

В забезпечення виконання боргових зобов`язань за кредитним договором між ТОВ «Укрпромбанку» та ОСОБА_1 був укладений іпотечний договір №201-0111004/Zфквіп-08 від 30.09.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Чудською О.О., та зареєстрований в реєстрі за №7443, відповідно до умов якого, іпотекодавець передав банку в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок, загальною площею 410 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

30 червня 2010 року між TOB «Укрпромбанк», AT «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено Договір про передачу активів та кредитних зобов`язань ТОВ «Укрпромбанку» на користь AT «Дельта Банку».

Враховуючи положення статей 514, 516 ЦК України,судом вірно встанволено, що ПАТ «Дельта Банк» набуло право вимоги за кредитним договором № 201-0111004/ФКВ-08 від 30.09.2008 року.

Пунктом 6.2 Кредитного договору визначено, що банк має право вимагати дострокового повного повернення кредиту, сплати процентів, комісій, штрафних санкцій та інших платежів, передбачених цим договором, а також відшкодування збитків, завданих банку внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником та/або його поручителями (заставодавцями, гарантами, поручителями, майновими поручителями) умов цього Договору та/або договорів, укладених у забезпечення виконання Позичальником зобов`язань за цим Договором, а Позичальник зобов`язаний протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати отримання Позичальником відповідної вимоги від банку (а у випадку передбаченому п. 4.2.5. не пізніше наступного робочого дня) повернути суму заборгованості по Кредиту, що залишилась, сплатити проценти, комісії, штрафні санкції, інші платежі за цим Договором, а також відшкодувати збитки, завдані Банку, у випадках, передбачених п.п. а - ж, в тому числі і в випадку порушення Позичальником строків платежів, що встановлені Договором.

Встановлено, що у 2014 році AT «Дельта Банку» звернулося до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області із позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 07 липня 2015 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 201-0111004/ФКВ-08 від 30 вересня 2008 року в розмірі 508 674 грн. 94 коп., з яких: тіло кредиту - 468 871 грн. 11 коп., відсотки - 39 803 грн. 83 коп.

Постановою державного виконавця Мелітопольського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Запорізькій області Єрмакомим С.О. від 15 вересня 2017 року закінчено виконавчі провадження №51758692 та №51759265 по примусовому виконанню виконавчого листа Мелітопольського міськрайонного суду №320/8303/14-ц від 25.04.2016 року про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості за кредитним договором № 201-0111004/ФКВ-08 від 30 вересня 2008 року в розмірі 508674грн. 94коп.у зв`язку з фактичним виконанням виконавчого документу, а також із солідарного боржника стягнуто виконавчий збір та витрати на проведення виконавчих дій. Знято арешт з всього рухомого та нерухомого майна, яке належить ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що станом на час розгляду справи заборгованість за кредитним договором не погашена, згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 201-0111004/ФКВ-08 від 30 вересня 2008 року, станом на 19.03.2019 р. заборгованість за тілом кредиту нараховує 22133,45 дол.США, що відповідає 600522,33грн.; заборгованість за відсотками 26702,12дол.США, що відповідає 724478,98 грн.; пеня - 236138,90 грн.; штрафні санкції за порушення умов кредитного договору - 27131,89 грн.

Колегією суддів не приймаються, оскільки право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що реалізуючи своє право, передбачене вищезазначеною частиною ст. 1050 ЦК України, надсилаючи вимогу про повне дострокове повернення всієї суми кредиту разом із нарахованими процентами та штрафними санкціями, кредитор в односторонньому порядку змінює строк виконання зобов`язання за кредитним договором і строк виконання зобов`язання за договором настає достроково.

Пред`явлення кредитором вимоги про дострокове стягнення заборгованості та реалізація такого права через рішення суду є волевиявленням кредитора, який бажає повернути достроково надані боржнику кошти через порушення ним кредитної дисципліни, при цьому добровільно відмовляючись отримувати прибуток у вигляді відсотків за користування кредитом, які б могли бути отримані до закінчення строку дії кредитного договору.

Крім того, прийняття судом рішення за позовом кредитора про стягнення з позичальника всієї суми заборгованості за кредитним договором достроково змінює зобов`язання позичальника щодо повернення кредиту частинами до певної дати на обов`язок по виконанню судового рішення та повернення достроково всієї суми заборгованості за кредитним договором.

Внаслідок такого рішення залишаються зобов`язання зі сплати боргу, визначеного судовим рішенням, та право кредитора на нарахування, передбачені частиною другою ст. 625 ЦК України за час невиконання такого рішення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що продовження нарахування кредитором відсотків, передбачених умовами кредитного договору, та інших штрафних санкцій, що можуть бути обумовлені кредитним договором, та, крім цього, нарахування пені, 3 % річних, інфляційних втрат на підставі частини другої ст. 625 ЦК України прострочення виконання зобов`язання за кредитним договором та цієї ж частини другої ст. 625 ЦК України за несвоєчасне виконання судового рішення про стягнення заборгованості є невиправданим та надмірним тягарем для боржника.

Аналогічна правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 14.02.2018 у справі № 564/2199/15-ц, в ухвалі від 04 квітня 2018 року у справі № 61-4629св18; постанові від 28 березня 2018 року в цивільній справі №444/9519/12, який згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України та ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» має враховуватися судом.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що пред`явлення кредитором вимоги про дострокове стягнення заборгованості та реалізація такого права через рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області №320/8303/14-ц від 07.07.2015, яке набрало законної сили 25.11.2015 по цивільній справі за позовом AT «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором потягло те, що кредитний договір № 201-0111004/ФКВ-08 від 30 вересня 2008 року припинив свою дію, а позивач втратив можливість нарахування та стягнення з відповідача відсотків за кредитним договором.

Доводи скаржника про те, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з прийняттям судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, є безпідставними, оскільки наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора надає кредитору право лише на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України.

За приписами статті 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Таким чином, колегією суддів встановлено, що зобов`язання, які були покладені на позивача, ним виконані повністю, у спосіб визначений законом.

З огляду на заначене, правовідносини, які виникли на підставі кредитного договору № 201-0111004/ФКВ-08 від 30 вересня 2008 року припинились у зв`язку з повним виконанням зобов`язань ОСОБА_3 на користь AT «Дельта Банк».

Положеннями ч. 1 ст. 559 ЦК України визначено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання.

Відповідно до п. 10 договору поруки № 201-0111004/Zфпор-08 від 30 вересня 2008 року, договір діє до повного виконання зобов`язань по кредитному договору боржником або поручителем.

З огляду на те, що зобов`язання, які виникли на підставі кредитного договору № 201-0111004/ФКВ-08 від 30 вересня 2008 року припинилися у зв`язку з їх виконанням то і порука припинилася в силу ч. 1 ст. 559 ЦК України та п.10 Договору поруки.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що Закон України «Про іпотеку» є спеціальним законом щодо врегулювання правовідносин з приводу іпотечного майна, а положення ст. 17 цього Закону містить виключний перелік підстав припинення іпотеки, аналогічний із закріпленим у ст. 593 ЦК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Статтею 17 Закону України «Про іпотеку» визначені підстави припинення іпотеки, відповідно до яких іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою.

Згідно ч.1 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Відповідно до ч.5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що АТ «ДельтаБанк» не надало жодних належних та допустимих доказів на підтвердження наявності у ОСОБА_1 заборгованості за Кредитним договором № 201-0111004/ФКВ-08 від 30 вересня 2008 року.

Посилання скаржника щодо наявної у боржника за кредитним договором заборгованості, є безпідставним, оскільки в силу ч.3 ст. 1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася на банківський рахунок позикодавця.

Таким чином при зарахуванні грошової суми, стягнутої за рішенням суду на банківський рахунок позикодавця грошова позика вважається повернутою, а отже і є виконаним зобов`язання, що у свою чергу має наслідком припинення іпотеки, якими забезпечено таке зобов`язання.

З матеріалів справи вбачається, що 12.09.2017 року ОСОБА_1 була в повному обсязі здійснена виплата заборгованості за кредитом, тобто рішення суду ним виконано у повному обсязі зобов`язання за кредитним договором № 201-0111004/ФКВ-08 від 30 вересня 2008 року (а.с. 23).

Враховуючи вищевикладене, колегією суддів встановлено, що відповідач, в порушення норм чинного національного законодавства, після припинення основного зобов`язання за заявою Позичальника/Іпотекодавця не провів державну реєстрацію припинення обтяження нерухомого майна, а саме: житловий будинок, загальною площею 410 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та не виключив запис про заборону відчуження будинку з Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, чим порушив законні права та інтереси позивача, оскільки зобов`язання за кредитним договором припинено, кредит погашений.

Колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

При цьому, одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі "Рябих проти Росії" (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (пункт 46 рішення). Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі "Пономарьов проти України" (Заява N 3236/03).

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у апеляційній скарзі скаржник.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог.

Частиною першою статті 229 ЦПК України передбачено, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Докази та обставини, ні які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 28 січня 2020 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 21 липня 2020 року.

Головуючий

Судді: