_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/1078/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.07.2020 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Калініченко Л.В.

при секретарі Кирикової О.О.,

за участі:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» - Землякова Олексія Анатолійовича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою

ОСОБА_1

до державного реєстратора Комунального підприємства

«Агенція реєстраційних послуг» Манюта Сергія Васильовича,

Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс»,

про скасування рішення про державну реєстрацію права власності,

скасування записів про право власності,

поновлення відомостей про право власності,

ВСТАНОВИВ:

29 листопада 2019 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манюта Сергія Васильовича, Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», про скасування рішення про державну реєстрацію права власності, скасування записів про право власності, поновлення відомостей про право власності, в якій позивач просить суд:

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 48672929 від 13.09.2019 року, 14:39:18, винесене державним реєстратором Комунальне підприємство "Агенція реєстраційних послуг" Манюта Сергієм Васильовичем, відповідно до якого за ТОВ «ФК «Вектор плюс» зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 ;

- скасувати реєстраційний запис про право власності: 33216636 дата, час державної реєстрації: 10.09.2019 року, 13:33:48, що здійснений державним реєстратором Комунальне підприємство "Агенція реєстраційних послуг" ОСОБА_3 Сергієм ОСОБА_4 , відповідно до якого за ТОВ «ФК «Вектор плюс» зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 ;

- скасувати реєстраційний запис про державну реєстрацію іпотеки на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 48672929 від 13.09.2019 року, 14:39:18 за іпотекодержателем: ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФАКТОРИНГОВА КОМПАНІЯ «ВЕКТОР ПЛЮС», щодо предмета іпотеки квартири АДРЕСА_1 ;

- поновити відомості в державних реєстрах речових прав на нерухоме майно про право власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 , що передували скасованим записам;

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» на користь ОСОБА_1 судові витрати.

В обґрунтування позову позивачка посилається на те, що 10 вересня 2019 року державним реєстратором КП «Агенція реєстраційних послуг» Манютою С.В. було винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №48672929 від 13.09.2019 року, на підставі якого проведено реєстрацію права власності на належну йому квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс».

Підставою для виникнення права власності слугували: докази повідомлення №б/н, видавник Укрпошта; вимога ТОВ «ФК «Вектор Плюс» №2076266 від 03.07.2019 року; іпотечний договір від 18.03.2008 року, посвідчений ПН ОМНО Дєордієвою І.В., зареєстрований в реєстрі за №1154.

Як стверджує позивачка, в неї були відсутні будь-які правовідносин з ТОВ «ФК «Вектор Плюс». Крім того, вважає рішення державного реєстратора винесене з порушенням, оскільки вона жодного повідомлення не отримувала.

Також позивачка посилається на те, що 18 березня 2008 року між нею - ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, за умовами якого вона отримала кредитні кошти у розмірі 80000 доларів США, зі сплатою відсотків, строком до 19.03.2018 року.

В забезпечення виконання умов вказаного договору, вона передала банку в іпотеку спірну квартиру, яка належала їй на праві власності.

Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 01 квітня 2011 року по справі №1512/2-2706/11 з неї стягнуто на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0 від 18.03.2008 року у загальному розмірі 104455,05 доларів США.

11.07.2018 року Київським районним судом міста Одеси по справі № 2-2706/11, було постановлено ухвалу, якою у задоволенні заяви ПАТ «Дельта Банк» про заміну сторони, поновлення строків пред`явлення виконавчих документів до виконання та про видачу дублікатів у справі № 2-2706/11 за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту - відмовлено в повному обсязі.

У зв`язку з чим, позивачка вважає, що у 2011 році припинилися кредитні правовідносини між нею та ПАТ «Укрисиббанк» та виникло зобов`язання в останньої погасити борг в повному обсязі перед кредитором ПАТ «Укрсиббанк», котрий переуступив в подальшому право вимоги за вказаним кредитом ПАТ «Дельта Банк».

Крім того, позивачка стверджує, що під час спірної перереєстрації нерухомого майна, не було враховано, що на спірне майно розповсюджуються гарантії передбачені Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Зазначені обставини, стали підставою для звернення позивача до суду з цим позовом.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 03 грудня 2019 року прийнято вказану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по цивільній справі в порядку загального позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання.

Суд зазначає, що до подання цієї позовної заяви, ОСОБА_1 20 листопада 2019 року звернулась до Київського районного суду міста Одеси з заявою про забезпечення цього позову до подання позовної заяви, за наслідком розгляду якої 22 листопада 2019 року Київським районним судом міста Одеси постановлено ухвалу, якою накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

Під час підготовчого судового засідання, ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 06.02.2020 року було задоволено клопотання позивача про витребування доказів. Витребувано з Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради належним чином завірену копію реєстраційної справи щодо проведеної реєстрації права власності стовно нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 , за ТОВ «Факторингова Компанія «Вектор Плюс».

11.03.2020 року на виконання вказаної ухвали суду до суду надійшли з Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради належним чином завірені копії матеріалів реєстраційної справи №101.

18.06.2020 року судом було ухвалено закрити підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Позивачка та її представник в судовому засіданні 13.07.2020 року підтримали позов та просили суд його задовольнити.

Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову та просив суд відмовити в його задоволенні.

Державний реєстратор Манюта С.В. в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце проведення якого повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не надав.

Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши, вивчивши та проаналізувавши докази наявні в матеріалах справи, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності належала квартира АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 15 квітня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Беззуба Н.А., зареєстрованого в реєстрі за №2189.

Право власності позивачки на вказану квартиру було зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН» 26.05.2004 року, за №559 в книзі 525пр-148, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно за №3689620 від 26.05.2004 року.

18 березня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту №0 (про застосування ануїтетної схеми погашення), за умовами якого банк надав позичальнику кредит в сумі 80000 доларів США, зі сплатою 13,40 відсотків річних, зі встановленим терміном погашення кредитних коштів в строк до 19 березня 2018 року.

З метою забезпечення виконання умов кредитного договору, 18 березня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дєордієвою І.В., зареєстрований в реєстрі за №1154.

За умовами договору іпотеки, ОСОБА_1 передала банку в іпотеку належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 , в забезпечення виконання умов вищевказаного кредитного договору та договору про надання споживчого кредиту за №0 від 18 березня 2008 року.

Згідно Закону України «Про акціонерні товариства» №514-VІ від 17.08.2008 року, було змінено найменування Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» на Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» згідно рішення Загальних зборів Акціонерів від 27.10.2009 року, що не являло собою припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації юридичної особи.

Як вбачається, в подальшому ОСОБА_1 неналежним чином виконувала умови вказаного кредитного договору, у зв`язку з чим в останньої виникла відповідна кредитна заборгованість, за наслідком чого ПАТ «УкрСиббанк» 01.02.2011 року звернулось до суду з позовом про стягнення заборгованості.

За наслідком розгляду вказаного позову, 01 квітня 2011 року Київським районним судом міста Одеси було ухвалено рішення по справі № 1512/2-2706/11, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 18.03.2008 року у загальному розмірі 104455,05 доларів США, що за курсом НБУ на дату проведення розрахунку 10.11.2010 року складало 826312 грн. 57 коп. із розрахунку 791 грн. 07 коп. за 100 доларів США.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 22 червня 2011 року, рішення Київського районного суду міста Одеси від 01 квітня 2011 року зі справи 1512/2-2706/11 залишено без змін.

Рішення суду вступило у законну силу22 червня 2011 року.

Після набрання рішенням суду законної сили, Київським районним судом міста Одеси були видано виконавчі листи №2-2706/11 щодо примусового виконання вказаного рішення.

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, та 19 грудня 2011 року складений акт приймання-передачі прав вимоги за кредитами у тому числі за договором про надання споживчого кредиту №0 від 18 березня 2008 року, укладеним з ОСОБА_1 .

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 26.04.2012 року замінено стягувача з АТ «УкрСиббанк» на Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» у виконавчому провадженні №28888130, відкритому на підставі виконавчого листа №2-2706/11, виданого 27 липня 2011 року Київським районним судом м.Одеси, а саме замінити стягувача з АТ «УкрСиббанк» на Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк».

На підставі викладеного вбачається, що ПАТ «Дельта Банк» набуло право вимоги за договором про надання споживчого кредиту №0 від 18 березня 2008 року та укладеними до нього забезпечувальними договорами, укладеними з ОСОБА_1 .

Позивачем по справі зазначені обставини не спростовувались.

З наданих до суду документів, судом також встановлено, що 16 травня 2019 року ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» перемогло в аукціоні з придбання лоту, що оформлено протоколом №UA-EA-2019-04-05-000009-b від 16.05.2019 року.

Відповідно до результатів вказаного відкритого аукціону, 07 червня 2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Вектор-Плюс» був укладений договір №1496/К про відступлення прав вимоги, за умовами якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, банк відступає новому кредитору - ТОВ «ФК «Вектор-Плюс», належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги банку до позичальників, заставодавців (іпотекодавців) та поручителів, зазначених у додатку №1 до цього договору, надалі за текстом - боржники, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників, за кредитними договорами, договорами поруки та договорами застави (іпотеки), з урахуванням усіх змін, доповнень і задатків до них, згідно реєстру у додатку №1 до цього договору, надалі за текстом - «Основні договори», надалі за текстом - права вимоги. Новий кредитор сплачує банку за права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим Договором. Сторони домовились, що відступлення банком новому кредитору прав вимоги за договорами іпотеки, що були укладені в забезпечення виконання зобов`язань боржників за основними договорами та були посвідчені нотаріально, відбувається за окремим договором, який укладається між сторонами не пізніше 07.06.2019 року та підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до додатку №1 до вказаного договору, до переліку прав вимоги банку до позичальників, які переходять новому кредитору, включено право вимоги за кредитним договором №0 від 18.03.2008 року, укладеним з ОСОБА_1 , в забезпечення виконання умов якого укладено договір іпотеки від 18.03.2008 року, зареєстрований в реєстрі за №1154.

На виконання договору №1496/К про відступлення прав вимоги від 07 червня 2019 року, тієї ж дати між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Вектор-Плюс» було укладено договір про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л., зареєстрований в реєстрі за №1181, за умовами якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, банк відступає новому іпотекодержателю - ТОВ «ФК «Вектор-Плюс», належні банку, а новий іпотекодержатель набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором та додатку №1, права вимоги банку до іпотекодавців, зазначених у додатку №1 до цього договору. Відступлення банком новому іпотекодержателю прав за договорами іпотеки здійснюється у зв`язку з відступленням прав вимоги за основними зобов`язаннями, визначених в Договорі про відступлення прав вимоги від 07.06.2019 року за №1496/К.

Відповідно до додатку №1 до вказаного договору, до переліку прав вимоги банку до іпотекодавців, які переходять новому іпотекодержателю, включено право вимоги за договором іпотеки від 18.03.2008 року, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дєордієвою І.В., зареєстрованим в реєстрі за №1154, укладеним з ОСОБА_1 , предметом іпотеки за яким є квартира АДРЕСА_2 .

Тієї ж дати, 12 червня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л., як суб`єктом державної реєстрації, було винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, на підставі якого до Державного реєстру Іпотек внесено зміни до запису про іпотеку за №31969410, в частині зазначення іпотекодержателем квартири АДРЕСА_2 Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс».

На підставі вищевикладеного судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» набуло право вимоги за кредитним договором №0 від 18.03.2008 року, укладеним з ОСОБА_1 , в забезпечення виконання умов якого укладено договір іпотеки від 18.03.2008 року, зареєстрований в реєстрі за №1154, за яким також набуло статусу іпотекодержателя предмета іпотеки - квартири АДРЕСА_2 .

Стосовно посилань позивача про те, що між нею та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» були відсутні будь-які правовідносини та не укладались жодні договори, є безпідставними, необґрунтованими та спростовуються вищевикладеними встановленими обставинами.

Посилання позивача про те, що припинення зобов`язань за спірним кредитним договором та договором іпотеки підтверджується ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 11.07.2018 року, якою відмовлено у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»» про заміну сторони, поновлення строків пред`явлення виконавчих документів до виконання та видачу дублікатів виконавчого документа по справі № 2-2706/11 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, суд вважає взагалі безпідставними, з огляду на те, що вказаним судовим рішенням у формі ухвали суду надавалась оцінка підставам для поновлення строків пред`явлення виконавчих документів до виконання та видачу дублікатів виконавчого документа по справі № 2-2706/11. Однак не поновлення строків для пред`явлення виконавчих документів до виконання, в жодному разі не свідчить про припинення кредитних зобов`язань.

Позивачем в порушення ч.1 ст.81 ЦПК України не надано до суду доказів на підтвердження виконання своїх зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту №0 від 18.03.2008 року, як і доказів, що таких кредитний договір визнано недійсним.

Однак, судом також встановлено, що ТОВ «ФК «Вектор Плюс», як правонаступник ПАТ «Дельта Банк», який є правонаступником ПАТ «УкрСиббанк», за кредитним договором №0 від 18.03.2008 року, 10 вересня 2019 року звернулось до державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манюта Сергія Васильовича з заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку шляхом перереєстрації права власності на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_2 .

На підставі зазначеної заяви, державним реєстратором 13 вересня 2019 року винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний №48672929 від 13.09.2019 року, на підставі якого зареєстровано за ТОВ «ФК «Вектор Плюс» право власності на квартиру АДРЕСА_2 та внесено відповідний запис №33216636.

На підставі зазначеного рішення, державним реєстратором також було внесено зміни до запису про обтяження: 33216919 від 18.03.2008 року.

Позивачка будучи незгодна з вказаними діями державного реєстратора звернулась до суду з цим позовом.

У статті 12 Закону України «Про іпотеку» визначено, що в разі порушення іпотекодавцем обов`язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Стаття 33 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Статтею 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати:

- передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону;

- право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

У договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або у відповідному застереженні в іпотечному договорі зазначаються:

- умови, у разі настання яких іпотекодержатель може використати своє право на позасудове стягнення;

- порядок визначення вартості, за якою іпотекодержатель набуває право власності на предмет іпотеки;

- прийнятні та належні способи обміну повідомленнями між сторонами договору.

Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання основного зобов`язання:

- боржником - фізичною особою є недійсними, якщо інше не визначено договором іпотеки чи договором про надання кредиту, чи договором про задоволення вимог іпотекодержателя;

- боржником - юридичною особою або фізичною особою - підприємцем є дійсними, якщо інше не визначено договором іпотеки чи договором про надання кредиту, чи договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

У разі якщо вимоги іпотекодержателя забезпечені декількома предметами іпотеки (у тому числі за декількома договорами іпотеки), а позасудове звернення стягнення здійснюється за рахунок окремого предмета іпотеки, іпотекодержатель має право вимагати (у тому числі шляхом позасудового врегулювання) виконання зобов`язання боржником та/або іпотекодавцем в частині, що залишилася невиконаною після завершення позасудового врегулювання за таким окремим предметом іпотеки.

Завершенням позасудового врегулювання є державна реєстрація прав власності на всі предмети іпотеки, що виступають забезпеченням за основним зобов`язанням:

- за іпотекодержателем (якщо звернено стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття його у власність іпотекодержателем);

- за покупцем (якщо звернено стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу іпотекодержателем третій особі).

Відповідно до статті 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є документами, що підтверджують перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Право власності іпотекодержателя на предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Право іншої особи з вищим пріоритетом щодо строкового користування нерухомим майном, набутим у власність іпотекодержателем, зберігає чинність відповідно до умов договору, яким обумовлено таке користування. Права та вимоги третіх осіб на предмет іпотеки, набутий у власність іпотекодержателем, які мають нижчий пріоритет, ніж вимога іпотекодержателя, втрачають чинність.

Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу.

За змістом вказаних вище норм Закону України «Про іпотеку» для реалізації іпотекодержателем позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за загальним правилом необхідні тільки воля та вчинення дій з боку іпотекодержателя, якщо договором не передбачено іншого порядку.

Як вбачається з договору іпотеки від 18.03.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дєордієвою І.В., зареєстрованого в реєстрі за №1154, сторони в пункті 4.1 передбачили право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки, у разі зокрема порушення іпотекодавцем будь-якого зобов`язання за цим договором або будь-якого зобов`язання, що забезпечено іпотекою за цим договором.

Відповідно до п.4.2 договору, звернення стягнення здійснюється на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; позасудового врегулювання у відповідності до умов цього договору та Закону України «Про іпотеку».

Право визначення підстави та способу звернення стягнення належить іпотеко держателю (п.4.3).

Звернення стягнення на предмет іпотеки з застосуванням позасудового врегулювання здійснюється відповідно до розділу 5 цього Договору та відповідно до Закону України «Про іпотеку» (п.4.5).

Розділом 5 договору іпотеки передбачено застереження про задоволення вимог іпотеко держателя.

Відповідно до вказаного розділу, сторони договору досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання.

З урахуванням того, що в договорі іпотеки від 18.03.2008, сторони обумовили іпотечне застереження, яке прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя, судом встановлено, що іпотекодержатель ТОВ «ФК «Вектор Плюс» набуло право на здійснення дій зі звернення стягнення на предмет іпотеки за вказаним договором, в позасудовому порядку у відповідності до ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Державний реєстратор, реалізуючи свої функції, керується Конституцією України, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.2 вказаного Закону, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Внесення відомостей до Державного реєстру прав, згідно з п.4 ч.1 ст. 3 Закону, здійснюється виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом.

Частиною 3 ст. 10 Закону передбачено, що державний реєстратор, серед іншого, встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

Частиною 2 ст. 18 Закону передбачено, що перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 25.12.2015 року №1127.

Відповідно до п. 61 Порядку, в редакції на час здійснення спірної реєстрації, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;

3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Згідно зі статтею 35 Закону України «Про іпотеку», у випадку порушення кредитного договору позичальником або цього договору іпотекодавцем іпотекодержатель направляє іпотекодавцю і позичальнику письмову вимогу про усунення порушення. Якщо протягом тридцятиденного строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі почати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього договору.

З наведеного слідує, що згідно з умовами чинного законодавства підставами для задоволення вимог іпотекодержателя шляхом позасудового врегулювання є надсилання іпотекодавцю письмової вимоги про дострокове виконання зобов`язання за кредитним договором, а наявність документа, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя є підставою для проведення такої державної реєстрації.

Таким чином, на державного реєстратора під час вчинення відповідної реєстраційної дії законом покладено обов`язок не тільки формально перевірити наявність поданих документів за переліком, передбаченим пунктом 61 Порядку, необхідних для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, а й, передусім, встановити їх відповідність вимогам законодавства.

Як вбачається, до заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень представником ТОВ «ФК «Вектор Плюс» були додані документи, які необхідні для здійснення державної реєстрації, зокрема: докази повідомлення, серія та номер: б/н, видавник: Укрпошта; вимога ТОВ «ФК «Вектор Плюс» №2076266 від 03.07.2019 року; іпотечний договір від 18.03.2008 року, посвідчений ПН ОМНО Дєордієвою І.В., зареєстрований в реєстрі за №1154.

Як вбачається з копії вимоги про усунення порушень основного зобов`язання за вих. №2076266 від 03.07.2019 року, яка наявна в матеріалах реєстраційної справи №101 щодо спірної реєстрації, ТОВ «ФК «Вектор Плюс» вимагав ОСОБА_1 погасити заборгованість за кредитним договором №0 від 18.03.2008 року у розмірі 6394550 гривень 85 копійок, протягом 30 днів, з дня отримання вимоги, а також попереджено, що в іншому випадку, ТОВ «ФК «Вектор Плюс» буде вимушено розпочати дії зі звернення стягнення на предмет іпотеки.

До зазначеної вимоги, відповідачем було подано державному реєстратору, рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення за №832, яка не містить ані підпису ОСОБА_1 про вручення чи відміну від вручення, а також не містить інформації про вкладення поштового відправлення.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної 11.04.2017 року у справі № 21-1458а16, для перереєстрації права власності на підставі іпотечного застереження, кредитор, серед іншого повинен подати державному реєстратору копію вимоги про усунення порушень, докази її направлення та отримання іпотекодавцем, зокрема надати документ, що підтверджує факт завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником письмової вимоги іпотекодержателя, яким є повідомлення про вручення поштового відправлення, оформлене відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 року № 270, та Порядку пересилання поштових відправлень, затвердженого наказом Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» від 12 травня 2006 року № 211.

Рішення суб`єкта владних повноважень про реєстрацію права власності, вчинене без наявності зазначених документів є протиправним.

Аналогічна позиція викладена також у постанові Великої палати Верховного Суду від 16.05.2018 №320/8269/15-ц.

Однак, як вбачається, повідомлення №832, повернулося за закінченням терміну зберігання, не містить підписів отримувача та дати його тримання.

Таким чином, вимоги Порядку щодо надання документа, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником письмової вимоги іпотекодержателя, не виконано.

Окрім того, на надісланому рекомендованому поштовому відправленні міститься довідка із зазначенням причини повернення - «за закінченням встановленого строку зберігання», яка засвідчується підписом працівника поштового зв`язку та відбитком календарного штемпеля. Зазначене за своїм сутнісним змістом не є причиною невручення, а є причиною повернення.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що державна реєстрація за ТОВ «Фінансова компанія «Вектор Плюс» права власності на предмет іпотеки проведена державним реєстратором без дотримання положень статей 18, 22 та 27 Закону № 1952-IV, зокрема без встановлення державним реєстратором завершення тридцятиденного строку з моменту отримання вимоги іпотекодавцем, сплив якого пов`язується з проведенням ним подальших дій зі звернення стягнення на предмет іпотеки.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2019 року по справі №521/18393/16-ц.

Щодо посилань позивача про наявність порушень вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що відповідачем ТОВ «ФК «Вектор Плюс» було звернуто стягнення на спірне майно, за іпотечним договором від 18.03.2008 року, за реєстраційним №1154, в рахунок погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №0 від 18.03.2008 року, за умовами якого ОСОБА_1 отримала кредитні кошти в іноземній валюті у розмірі 80000 доларів США.

Отже спірна квартира виступає, як забезпечення зобов`язань громадянки України ОСОБА_1 за споживчим кредитом, наданим їй кредитною установою резидентом України в іноземній валюті.

Відповідно до довідки за №98 виданої ОСББ «Левітана 119 І КО» 18.11.2019 року, ОСОБА_1 зареєстрована та мешкає у квартирі АДРЕСА_1 .

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за №190949644 від 29.11.2019 року, сформованої за параметрами пошуку стосовно фізичної особи ОСОБА_1 , вбачається, що у останньої відсутнє зареєстроване на праві власності нерухоме майно, крім квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 60,7 кв.м., яка була перереєстрована за ТОВ «ФК «Вектор Плюс».

В спростування зазначених доказів, відповідачами до суду не надано жодних доказів.

07 червня 2014 року набрав чинності Закон України № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов`язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України).

Отже, мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання. Тому, установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Згідно з пунктом 23 частини першої статті 1 Закону України 12 травня

1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (у редакції, що діяла на момент укладення кредитного договору та договору іпотеки) споживчий кредит це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону України «Про іпотеку»).

Отже, Закон України «Про іпотеку» прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки.

Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору.

Водночас Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження.

З огляду на викладене, суд вважає, що спірна квартира АДРЕСА_1 , яка не перевищує 140 кв.м., яка використовується позивачкою як місце постійного проживання, у якої у власності відсутнє інше нерухоме житлове майно, не може бути примусово стягнута на підставі дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», у тому числі і шляхом реєстрації права власності за ТОВ «ФК «Вектор Плюс», враховуючи що кредит є споживчим і наданий в іноземній валюті.

Отже, у державного реєстратора прав на нерухоме майно КП «Агенція реєстраційних послуг» Манюти С.В. були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на вказану квартиру за ТОВ «ФК «Вектор Плюс».

Аналогічний висновок щодо застосування положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а, провадження № 11-474апп19; від 19 травня 2020 року у справі №644/3116/18-ц, провадження № 14-45цс20.

Тобто після ухвалення судового рішення Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року по справі №464/8589/15-ц, Велика Палата Верховного Суду підтвердила свою раніше прийняту правову позицію, тому застосуванню підлягає положення частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» про обов`язковість для судів висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду.

У частині четвертій статті 263 ЦПК України вказано про те, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи вказані позиції Верховного Суду, суд приходить висновку, що за наслідками прийнятого державним реєстратором Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манютою С.В. рішення про проведення державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 ,за ТОВ «ФК «Вектор Плюс», фактично відбулося примусове стягнення зазначеного майна без згоди власника, незважаючи на заборону, встановлену Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Крім того, вирішуючи справу по суті, судом окремо надається правова оцінка обраного позивачем способу захисту.

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України 2004 року, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8).

У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту.

Ефективність захисту цивільного права залежить від характеру вимоги, що висувається до порушника та характеру правовідносин, які існують між позивачем та відповідачем.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

ОСОБА_1 обрано спосіб захисту своїх порушених прав шляхом пред`явлення позову про скасування рішення державного реєстратора за №48672929 від 13.09.2019 року на підставі якого проведено державну реєстрацію права власності та скасування запису про право власності відповідача на спірне майно у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №33216636.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 вересня 2018 року у справі № 915/127/18 (провадження № 12-184гс18) дійшла висновку, що рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію.

Тому належним способом захисту права або інтересу позивача у такому разі є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 №79543762 (справа №755/9555/18), яка відповідно до статті 263 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) підлягає урахуванню судом.

З урахуванням викладеного висновку, встановлених обставин щодо допущених порушень під час звернення стягнення на спірне майно, суд доходить до висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог позивача та вважає за необхідне задовольнити заявлені вимоги частково, шляхом скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису №33216636, зареєстрованого 10.09.2019 року державним реєстратором Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манютою Сергієм Васильовичем, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 48672929 від 13.09.2019 року, про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» (код ).

У задоволенні вимоги про скасування рішення державного реєстратора №48672929 від 13.09.2019 року, з вищевикладених підстав стосовно того, що рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію, слід відмовити.

Одночасно суд вважає безпідставною вимогу позивача про скасування запису про державну реєстрацію іпотеки, внесеного на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 48672929 від 13.09.2019 року, 14:39:18, за іпотекодержателем щодо предмета іпотеки, оскільки позивачем жодним чином не обґрунтовано зазначену вимогу, допущенні порушення під час внесення вказаного запису.

Крім того, як вбачається з Інформаційної довідки за № 190949414 від 29.11.2019 року, на підставі рішення 48672929 від 13.09.2019 року, внесено запис про іпотеку №33217019, який в свою чергу зареєстрований 06.05.2008 року.

Також запис №33217019 містить інформацію, що відомості наявні в ньому перенесені з запису №31969410 про реєстрацію іпотеки на підставі іпотечного договору від 18.03.2018 року, який в свою чергу є чинним та позивачем припиненим чи недійсним не визнавався.

На підставі викладеного, суд вважає в цій частині вимогу позивача необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Також суд вважає не підлягаючою до задоволення вимогу позивача про поновлення в державних реєстрах речових прав на нерухоме майно відомостей про право власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 , оскільки позивачем не підтверджено на цей час її порушене право, з урахуванням того, що відповідно до п. 51 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011р. № 1141, внесення записів про скасування державної реєстрації прав здійснюється за заявою особи, заінтересованої у внесенні відповідних записів, а також у порядку, передбаченому статтею 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

У Державному реєстрі прав під час внесення записів про скасування державної реєстрації прав за допомогою програмних засобів його ведення автоматично поновлюються записи про речові права, їх обтяження, що існували до проведення державної реєстрації прав, що скасована, у разі їх наявності в Державному реєстрі прав.

Суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. (ст.267 ЦПК України).

Одночасно, з урахуванням порушених прав позивача, а також з метою їх відновлення, суд вважає за необхідне встановити порядок виконання рішення суду, відповідно до якого рішення суду є підставою для поновлення у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 .

Під час ухвалення рішення в цій справі, судом враховується, що у справі №359/267/18 (провадження № 61-17143св19) з подібними правовідносинами, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що у спорі за позовом іпотекодателя про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем на підставі іпотечного застереження державний реєстратор не є належним відповідачем (постанова від 25 березня 2020 року).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині вимог до ТОВ «ФК «Вектор Плюс» про скасування запису про право власності за №33216636 від 10.09.2019 року, оскільки в цій частині позовні вимоги ґрунтуються на приписах закону, тоді як обставини справи підтверджені певними належними та допустимими засобами доказування, у задоволенні решти вимог слід відмовити.

Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п.79 рішення Європейського суду з прав людини (справа «Білуха проти України» від 09.11.2006 р. (Заява №33949/02), відповідно до прецедентної практики Суду заявник має право на відшкодування витрат, тільки якщо буде доведено, що вони були необхідні та фактично понесені, а також є обґрунтованими за розміром.

Відповідно до задоволеної частини позовних вимог до відповідача ТОВ «ФК «Вектор Плюс», з урахуванням того, що державний реєстратор не є належним відповідачем в цій справі, стягненню з ТОВ «ФК «Вектор Плюс» на користь позивача підлягають витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви за однією вимогою немайнового характеру в сумі 768,40 грн.

При вищевикладених обставинах та керуючись ст.ст. 1, 2, 4, 10, 13, 76-81, 89, 141, 263-266, 267, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, п.3 Розділу ХІІ Прикінцевих положень, п.п.п.15.5 п.п.15 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 ) до державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манюта Сергія Васильовича (місцезнаходження: АДРЕСА_4 ), Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» (місцезнаходження: 04073, м. Київ, Оболонський район, проспект Степана Бандери, 28-А), про скасування рішення про державну реєстрацію права власності, скасування записів про право власності, поновлення відомостей про право власності задовольнити частково.

Скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис №33216636, зареєстрований 10.09.2019 року державним реєстратором Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манютою Сергієм Васильовичем, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 48672929 від 13.09.2019 року, про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» ().

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Встановити порядок виконання рішення, відповідно до якого рішення суду, після набрання законної сили, є підставою для поновлення у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати зі сплати судового збору в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 (сорок) копійок.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 22 липня 2020 року.

Головуючий Калініченко Л. В.