г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/4954/19
Номер провадження 2/213/584/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2020 року м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Алексєєва О.В.,

за участю секретаря судового засідання Шрам В.А.,

за участі:

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Гурської О.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначив, що він є сином ОСОБА_3 . Останній з 03 грудня 1982 року по 03 січня 1993 року працював в Південному гірничозбагачувальному комбінаті, правонаступником якого є відповідач. 26 грудня 1982 року під час виконання трудових обов`язків на підприємстві відповідача батько позивача був травмований, про що складено Акт №35а про нещасний випадок на виробництві від 27 грудня 1982 року. Згідно п.11 вказаного акту причиною нещасного випадку є: необережність потерпілого при вивантаженні запасних частин в зимовий період року. В результаті нещасного випадку батько позивача отримав тяжку черепно-мозкову травму у зв`язку з чим вимушений був постійно лікуватися і приймати ліки. ІНФОРМАЦІЯ_1 батько позивача помер, причиною його смерті зазначено: наслідок перенесеної черепно-мозгової травми 1982 року у вигляді посттравматичного арахноінцефаніту.

На момент смерті батька позивачу було 2 роки. Він втратив рідну людину, був позбавлений батьківського піклування і турботи на все життя. Він відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, що негативно позначається на душевному та фізичному стані. Негативні зміни у його сім`ї є незворотними. Усвідомлення того, що його життя могло б скластися по іншому, якщо б батько не помер, завдає йому ще більшого душевного болю та моральних страждань. Завдану моральну шкоду він оцінює в 207 812,00 грн, яку просить стягнути з відповідача.

Позивач у судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином.

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, підтвердила обставини, викладені у позові. Зазначила, що внаслідок смерті ОСОБА_3 позивач з 2 років був позбавлений батьківського піклування та турботи. Позивачу завдано моральної шкоди смертю рідної людини. Просить позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, вважає їх безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Підтримала викладені у відзиві обставини, з якого слідує, що причинно-наслідковий зв`язок смерті батька позивача з отриманим раніше ушкодженням здоров`я на підприємстві відповідача не підтверджено висновками відповідних медичних закладів. Також вважають, що відсутній причинний зв`язок між шкодою, протиправним діянням відповідача та вини останнього в її заподіянні. А тому у відповідача відсутній обов`язок відшкодовувати моральну шкоду завдану смертю батька. Крім того зазначають у відзиві, що події, які стали підставою звернення позивача до суду з даним позовом мали місце до 01 вересня 2004 року, тобто до набрання чинності діючим ЦК України, а відповідно до норм ЦК УРСР в редакції 1963 року в разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого, або на день його смерті мали право на одержання від нього утримання. Позивачем не надано доказів на підтвердження факту перебування на утриманні померлого.

Відповідач вважає, що зазначена позивачем сума на відшкодування моральної шкоди є необґрунтованою, оскільки жодних медичних документів про розладу здоров`я, пов`язаний з психологічним станом позивача, до позову не додано. АТ «ПІВДГЗК» є неналежним відповідачем у даній справі, вимоги позивача не відповідають вимогам діючого законодавства, а тому не не підлягають задоволенню. Просить відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 грудня 2019 року відкрито провадження у даній справі.

Вислухав представників сторін, дослідив письмові докази, суд вважає встановленими такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є сином ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.9).

Позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відповідною довідкою Відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому Інгулецької районної в місті ради (а.с.7).

Батько позивача ОСОБА_3 03 грудня 1982 року був прийнятий на роботу в Південний гірничозбагачувальний комбінат в агломераційний цех електрослюсарем черговим та по ремонту обладнання 4 розряду; 28 листопада 1986 року переведений в управління залізничного транспорту; 06 січня 1993 року звільнений за угодою сторін, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.15-19).

Відповідно до Акту №35 «а» про нещасний випадок на виробництві, складеного 27 грудня 1982 року - 26 грудня 1982 року на підприємстві відповідача стався нещасний випадок, де потерпілим є батько позивача ОСОБА_3 Нещасний випадок стався за таких обставин: при виконанні робіт по вивантаженню вібраторів з кузова електрокари електрослюсар ОСОБА_3 спіткнувся і вдарився головою об борт електрокари. Згідно п.11.2 акту причиною нещасного випадку є: необережність постраждалого при вивантаженні запасних частин в зимовий період року. Внаслідок нещасного випадку ОСОБА_3 отримав забій голови (а.с.11-13).

ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 33 роки ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 23 листопада 1995 року, актовий запис про смерть №353. Причиною смерті в свідоцтві про смерть зазначено: наслідок перенесеної черепно-мозкової травми /1982 р./ у вигляді посттравматичного арахноенцефаліту (а.с.10).

Викладеним обставинам відповідають правовідносини, які регулюють відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довеститі обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,крім випадків,встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками Конституційного Суду України, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія законута іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно достатті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

Події, які стали підставою на відшкодування моральної шкоди позивачу мали місце до 01 січня 2004 року, тобто до набрання чинності ЦК України, тому з огляду навищезазначені вимоги в указаній справі повиннізастосовуватись положення актів цивільного законодавства, чинні на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК Української РСР, в редакції 1963 року.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до ст. 440-1 ЦК УРСР моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Статтею 450 ЦК УРСР передбачалось, що організації і громадяни, діяльність яких пов`язана з підвищеною небезпекою для оточення (транспортні організації, промислові підприємства, будови, власники автомобілів та ін.), зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, якщо не доведуть, що шкода виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові (ч.ч. 2, 3 статті 153 КЗпП України).

Враховуючи зазначені положення законів відповідач мав створити батьку позивача та іншим працівникам підприємства належні безпечні умови праці, за яких факт настання смерті потерпілого був би неможливим.

Бездіяльність відповідача, що полягла в тому, що ним не забезпечено безпечні умови праці, призвели до смерті батька позивача, внаслідок чого відбулась втрата життєвих зв`язків позивача з рідною людиною.

Таким чином, відповідач як промислове підприємство, діяльність якого пов`язана з підвищеною небезпекою, зобов`язаний відповідати за завдану шкоду.

Доводи представника відповідача про недоведеність факту моральної шкоди у позивача суд відхиляє, оскільки сам факт втрати близької людини веде до висновків про наявність моральних страждань, що в свою чергу входить до поняття моральної шкоди.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 27 липня 2004 року по справі "Ромашов проти України" звернув увагу на те, що згідно з правилом 60 Регламенту Суду, будь-яка вимога щодо справедливої сатисфакції має містити перелік претензій і може бути представлено письмово разом з відповідними підтверджуючими документами або свідченнями, «без наявності яких (Суд) може відхилити вимогу повністю або частково». Проте суд врахував той факт, що в результаті виявлених порушень заявник зазнав моральної шкоди, яка не може бути відшкодована шляхом лише констатації судом факту порушення. Право на відшкодування з урахуванням практики Європейського суду з прав людини повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача, але й для відповідача, що спонукало б відповідача вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Згідно роз`яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року (з подальшими змінами) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

Позивачу завдано моральну шкоду, оскільки він втратив батька будучи малолітньою дитиною, залишився без його піклування та підтримки, батьківської любові і поради. Факт смерті батька позивача беззаперечно свідчить про те, що ОСОБА_2 відчуває від цього негативні наслідки морального та психологічного характеру. Отже, суд вважає, що факт моральних страждань позивача є очевидним і не потребує доказування іншими засобами доказування.

При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує обставини нещасного випадку, що стався з батьком позивача, а також глибину, характер, інтенсивність, тривалість моральних страждань позивача, те, що ці страждання у нього довічні, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках та неможливість повернути до життя рідну людину, конкретні обставини по справі і наслідки, що наступили. Також суд враховує, що причинами нещасного випадку визначено необережність постраждалого при виконанні роботи, що встановлено актом №35 «а» форми Н-1 «Про нещасний випадок на виробництві», який складено 27 грудня 1982 року.

Враховуючи вищевикладене, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги законні, обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню. Відповідно до роз`яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року № 4 суд враховує, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Встановити ціну людського життя, повернути близьку людину неможливо. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Суд вважає суму в рахунок відшкодування моральної шкоди, зазначеної позивачем в розмірі 207 812,00 грн завищеною та не доведеною. З урахуванням вищезазначеного суд вважає, що належною компенсацією спричиненої позивачу моральної шкоди є сума 200000,00 грн без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, що він зазнає у зв`язку зі смертю батька. У задоволенні іншої частини вимог необхідно відмовити.

Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню.

Також, у зв`язку із звільненням позивача від сплати судового збору при подачі позову та частковим задоволенням позовних вимог, підлягає стягненню з відповідача судовий збір в доход держави у розмірі 2000 грн. 00 коп.

На підставі ст.ст. 440-1, 450 ЦК УРСР, ст. 153 КЗпП України, керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 79-81, 141, 258, 259, 263-265, 274, 279 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника 200000 (двісті тисяч) грн 00 коп. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави судовий збір у розмірі 2000 (дві тисячі) грн 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації місця проживання:

АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: Публічне акціонерне товариство "Південний гірничо-збагачувальний комбінат", , юридична адреса: м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, 50026.

Дата складення повного тексту судового рішення - 29 січня 2020 року.

Суддя О.В. Алексєєв