ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2020 року м. Херсон

Справа №954/1302/19

Провадження №22ц/819/610/20

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий Бездрабко В.О. (суддя-доповідач),

судді: Приходько Л.А.,

Радченко С.В.,

секретар судового засідання: Шибінська А.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 28 січня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Гончаренка О.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації за частку в спільному майні подружжя,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації за частку в спільному майні подружжя.

Позовна заява мотивована тим, що з 27 квітня 1991року по 01 лютого 2018року вона разом з ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі. За час перебування у шлюбі 12 лютого 2008року ними набуто у власність спільне майно - мікроавтобус ГАЗ 22171 реєстраційний номер НОМЕР_1 .

19 листопада 2016року відповідач здійснив продаж транспортного засобу без її згоди.

Вказала, що за приписами ст.368 ч.3 ЦК України, ст.69 СК України мікроавтобус є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ринкова вартість якого на момент відчуження становила 35633,39грн.

Позивач вважає, що транспортний засіб підлягає поділу шляхом виплати на її користь грошової компенсації Ѕ частини вартості відчуженого мікроавтобусу, а тому просила суд стягнути з ОСОБА_1 на її користь 17816,64грн.

Рішенням Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 28 січня 2020 року позов задоволений.

Ухвалено визнати об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 транспортний засіб, мікроавтобус ГАЗ 22171, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2000 року випуску.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію 1/2 вартості транспортного засобу - мікроавтобуса ГАЗ 22171, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2000 року випуску, у розмірі 17816,64грн. та судові витрати у розмірі 768,40грн.

Не погодившись із судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права,просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про використання коштів, отриманих від продажу транспортного засобу, у власних інтересах лише відповідача. В ході розгляду справи позивач належними та допустимими доказами не довела ці обставини.

Зазначив, що фактично мікроавтобус з відома та за згодою позивачки був відчужений у серпні 2013року за 18000,00грн. На підтвердження укладення договору купівлі-продажу ним була видана генеральна довіреність на ім`я ОСОБА_3 , з правом користування та розпорядження автомобілем. Виручені від продажу мікроавтобусу кошти витрачені подружжям в інтересах сім`ї, а саме на оплату вартості навчання їх сина ОСОБА_4 за контрактом в Національному університеті «Юридична академія України ім. Яр.Мудрого».

19 листопада 2016року, тобто під час перебування у шлюбі, на прохання ОСОБА_3 в регіональному сервісному центрі в Херсонській області МВС України ним офіційно здійснено зняття автомобілю з обліку та його продаж іншій особі.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 апеляційну скаргу просив задовольнити з підстав, викладених у скарзі.

ОСОБА_2 та її представник - адвокат Бурлай Д.В. у призначені судові засідання 08 та 22 квітня 2020 року не з`явилися, причини неявки не повідомили. Про день, час та місце розгляду справи позивач та її представник повідомлені згідно ст.128 ч.13 ЦПК України, про що свідчать довідки про доставку SMS-повідомлень на засоби мобільного зв`язку, вказані представником позивача в адресованих на адресу суду заявах. Справа розглядається в порядку ст.372 ч.2 ЦПК України.

Заслухавши доповідача, ОСОБА_1, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 27 квітня 1991року по 01 лютого 2018року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі.

Згідно довідки територіального сервісного центру №6542 регіонального сервісного центру МВСУ в Херсонській області від 17 вересня 2019року, 12 лютого 2008року за ОСОБА_1 був зареєстрований мікроавтобус ГАЗ 22171, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який 19 листопада 2016року відчужений відповідачем за договором купівлі-продажу №3541/2016/198869.

Тобто, придбання транспортного засобу та його відчуження відбулося в період перебування сторін по справі у шлюбі.

Згідно статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Отже, законом встановлено презумпцію права спільної сумісної власності подружжя на майно, придбане під час шлюбу.

Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Відповідно до положень ч.1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з вимогами ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України.

У разі використання одним із подружжя спільних коштів усупереч статті 65 СК України інший із подружжя має право на компенсацію вартості його частки.

У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

За змістом наведених норм, факт використання спільних коштів не в інтересах сім`ї повинен бути доведеним відповідними доказами.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 19 червня 2019 року у справі № 761/32404/14-ц.

За положеннями ст.12 ч.3, 81 ч.1 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Матеріали справи свідчать, що позивач звернулася до суду із позовом вже після розірвання шлюбу, після спливу чотирьох років з моменту укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу та зняття його з обліку(19.11.2016р.).

Ані у позовній заяві, ані під час розгляду справи позивач та її представник не посилалися та не надали доказів про використання відповідачем виручених від продажу транспортного засобу коштів не в інтересах сім`ї, а в особистих чи інших цілях.

Ухваливши рішення про задоволення позову, суд першої інстанції наведених норм сімейного законодавства та наявності у позивача тягарю доведення використання спірних коштів не в інтересах сім`ї, а на інші потреби, не врахував та дійшов помилкового висновку про те, що виручена від продажу автомобілю сума коштів не була використана подружжям в інтересах сім`ї та не була розподілена під час їх спільного проживання, а отже дійшов необґрунтованого висновку про необхідність компенсації на користь ОСОБА_2 Ѕ частини вартості транспортного засобу у розмірі 17816,64грн., визначеної згідно висновку експерта Херсонського НДЕКЦ МВСУ в Херсонській області від 16 січня 2019року, проведеного в іншій цивільній справі за участі цих же сторін.

Ураховуючи, що позивач не надала належних і беззаперечних доказів про те, що відчуження відповідачем у період шлюбу транспортного засобу ГАЗ 22171, реєстраційний номер НОМЕР_1 , відбулося без згоди іншого з подружжя, а виручені кошти використанні не для задоволення потреб сім`ї, а на інші потреби, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав щодо поділу майна подружжя у вигляді зазначеного транспортного засобу шляхом присудження грошової компенсації за частку у цьому спільному майні .

За наведених обставин рішення суду першої інстанції в порядку ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню з прийняття по справі нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 .

Відповідно до ст.141 ч.13 ЦПК України стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають судові витрати у розмірі 2305,20грн., пов`язані зі сплатою судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 28 січня 2020 року скасувати та прийняти по справі нову постанову, якою у задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації за частку в спільному майні подружжя, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 2305,20грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає згідно ст.389 ч.3, 19 ч.6 п.1 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 22 квітня 2020 року.

Головуючий: В.О. Бездрабко

Судді: Л.А. Приходько

С.В. Радченко