Провадження № 2/638/845/20
06.07.2020 року Дзержинський районний суд м. Харкова у скалді:
головуючого судді: - Подус Г.С.
при секретарі: - Коваленко О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі на повнолітню дитину, яка продовжує навчання,-
Позивач звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, в розмірі 2290 грн. щомісячно з урахуванням індексації після досягнення дитиною повноліття і до досягнення ним 23 років, а також 6900,00 грн. на оплату навчання за контрактом.
Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 06.03.2017 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом із ОСОБА_1 .

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 24.01.2019 року відповідач виплачує аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 1994,50 грн. на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 01.10.2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно із офіційними даними сайту www/ ІНФОРМАЦІЯ_2 , середня заробітна плата по м. Харкову за червень місяць 2019 року становить 9162,00 грн. Одна четверта від 9162,00 грн. становить 2290,00 грн. Позивач вважає, що розмір аліментів в твердій грошовій сумі необхідно збільшити з 1994,50 грн. до 2290,00 грн.

Починаючи з 01.09.2019 року, ОСОБА_3 навчається на денному відділенні Харківського національного економічного університету імені Семена Кузнеця на факультеті економіки і права. Крім того, дитина навчається на контрактній основі, загальна вартість освітньої послуги за весь рік навчання складає 55200,00 грн. Позивач здійснила оплату за перше півріччя навчання у розмірі 6800,00 грн., тому вважає доцільним стягнути з відповідача половину цих коштів та стягувати в подальшому 50% з кожної семестрової плати за навчання сина.

Сторони в судове засідання не з`явилися, позивач суду надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, про що свідчать матеріали справи. Надав до суду заяву Вх. №28543 від 09.06.2020 року, в якій зазначив, що він має тяжкий стан здоровя, є непрацездатним. Вказує, що його син є самостійним та має можливість себе забезпечувати.Також надано довідку про те, що ОСОБА_2 перебуває на обліку та має гіпертонічку хворобу.

Відповідно до ч. 4ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 3статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.

Згідно ст. ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлені наступні фактичні обставини.

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 19.02.2002 року, актовий запис №207.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 24.01.2019 року у справі №638/14393/18 з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно в розмірі 1994,50 грн. і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до довідки №2451/081 від 11.10.2019 року, ОСОБА_3 навчається на 1 курсі першого(бакалаврського) рівня вищої освіти, факультету економіки і права, денної форми навчання, спеціальності «Право», ХНЕУ ім.. ОСОБА_4 .

ОСОБА_1 сплатила 6800,00 грн. за навчання ОСОБА_3 за 1-й курс, 1-й семестр в ХНЕУ ім.. Семена ОСОБА_5 , що підтверджується квитанцією №11855 від 13.08.2019 року.

Згідно із квитанцією 10531 від 03.02.2020 року, позивач сплатила 6900,00 грн. за навчання ОСОБА_3 за 1-й курс, 2-й семестр в ХНЕУ ім.. ОСОБА_4 .

Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ч.1, 2 ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених ст.ст. 198, 199 цього Кодексу, - і своїх повнолітніх дочку, сина.

Відповідно до ст. 181 СК України у разі відсутності домовленості між сторонами щодо обрання способу виконання обов`язку утримувати дитину, питання щодо стягнення аліментів і визначення їх розміру вирішується судом.

Аналогічна правова позиція викладена у ч. 1 п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до якого, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Надані сторонами письмові пояснення та докази свідчать про наявність між сторонами спору про розмір аліментів на утримання дітей, факт батьківства відповідачем визнається і не оспорюється.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно.

Відповідно до ст.ст. 199, 200 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку із цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу.

У п. 20 постанови Пленуму від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Верховний Суд України роз`яснив, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Крім того, за змістом ст. 199 СК України обов`язок утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчання, покладено на обох батьків.

Оскільки ОСОБА_3 досяг повноліття, але продовжує навчання на денній формі в ХНЕУ ім.. ОСОБА_4 , суд доходить до висновку про те, що він потребує матеріальної допомоги.

Окрім того, твердження відповідача про те, що він має тяжкий стан здоров`я не підтверджені доказами, довідки про наявність інвалідності стороною не надано, інших доказів, які б свідчили про неможливість працевлаштування надано не було.

Твердження відповідача про те, що син самостійно сплачує кошти за навчання не підтверджуються наданими доказами, а саме копіями квитанцій, в яких платником зазначено позивача - ОСОБА_6 .

Враховуючи те, що згідно із положеннями СК України, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зобов`язані утримувати повнолітнього сина до досягнення ним 23 р. в рівних частинах, тому з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі в розмірі Ѕ від зазначеної суми 2290,00 грн., тобто 1145,00 грн.

Також, позивач сплатила за 1-й курс навчання ОСОБА_3 в ХНЕУ ім.. ОСОБА_4 13700,00 грн., суд вважає доцільним стягнути з відповідача половину сплаченої суми, а саме 6850,00 грн.

Відповідно до ст.5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 263-265,273, 289 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі на повнолітню дитину, яка продовжує навчання задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , аліменти на утримання повнолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання, у розмірі 1145,00 грн., починаючи з дати подання позову та до закінчення навчання чи до досягнення дитиною 23 років.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , додаткові витрати в сумі 6850,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за вебадресою: http://http://dg.hr.court.gov.ua/sud2011/на Офіційному вебпорталі судової влади України.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня виготовлення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя