головуючий у суді І інстанції Марфіна Н.В..
провадження № 22-ц/824/7052/2020
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 липня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Мостової Г.І., суддів Слюсар Т.А., Волошиної В.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2019 року

у справі за заявою ОСОБА_1 про скасування судового наказу у справі за заявою житлово-будівельного кооперативу «Київміськбуд-5» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних, -

в с т а н о в и в :

21 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва із заявою про скасування судового наказу. Заява подана в межах розгляду цивільної справи за заявою житлово- будівельного кооперативу «Київміськбуд - 5» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за оплату житлово - комунальних послуг.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2019 року заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу повернуто без розгляду.

Залишаючи без розгляду заяву, суд першої інстанції обґрунтував свої висновки тим, що при зверненні з заявою про скасування судового наказу, ОСОБА_1 зазначає про отримання ним копії судового наказу лише 08 жовтня 2019 року, а отже п`ятнадцять днів на подання заяви про його скасування ним не пропущено, проте з такими доводами боржника суд погодитись не може, оскільки в матеріалах справи містить повідомлення про вручення судового наказу, згідно з якого, копія судового наказу була отримана боржником 10 серпня 2016 року.

Крім того, в заяві про скасування судового наказу боржник зазначає, що з його заробітної плати в примусовому порядку проводиться стягнення у розмірі 20% на погашення заборгованості по судовому наказу з грудня 2017 року, однак, боржник лише 08 жовтня 2019 року звернувся до Дніпровського районного суду для з`ясування обставин примусового стягнення. За таких обставин, враховуючи, що боржник ОСОБА_1 був обізнаний про наявність судового наказу з моменту його отримання та початку примусового стягнення заборгованості з його заробітної плати, клопотання про поновлення пропущеного строку відсутнє, суд першої інстанції вважав, що наявні підстави для повернення без розгляду вказаної заяви на підставі частини 6 статті 170 ЦПК України.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2019 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно постановив ухвалу про повернення заяви про видачу судового наказу, чим порушив процесуальне право, не з`ясувавши обставини справи та помилково застосувавши частину 6 статті 170 ЦПК України.

За змістом частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Житлово-будівельний кооперативу «Київміськбуд-5» скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, направив відзив на апеляційну скаргу, де також зазначив про розмір орієнтовних судових витрат, та додав документи, що підтверджують участь адвоката у представництві учасника процесу та докази оплати наданих послуг. Вказані документи направлені на адресу боржників. Апелянт заперечення щодо вказаного розміру витрат на професійну допомогу та їх обґрунтованості до апеляційного суду не подав.

Вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскаржуване судове рішення залишається без змін з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу, в тому числі про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Відповідно до частин 1, 4 статті 169 цього кодексу після видачі судового наказу суд не пізніше наступного дня надсилає його копію (текст) рекомендованим листом із повідомленням про вручення, чи цінним листом з описом вкладеного.

Днем отримання боржником копії судового наказу є день його вручення боржнику, визначений відповідно до статті 272 цього Кодексу.

Відповідно до частин 6,7 статті 272 ЦПК України днем вручення судового рішення є: день вручення судового рішення під розписку; день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Стаття 272 ЦПК України у вказаній редакції набрала чинності 15 грудня 2017 року відповідно до Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року.

Відповідно до частини 3, 4 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вказана норма кореспондується з положеннями статті 104 ЦПК України (станом на момент вчинення процесуальної дії 03 серпня 2016 року).

Відповідно до частини 4 статті 104 ЦПК України днем отримання боржником копії судового наказу є дата, зазначена у поштовому повідомленні про вручення. У разі якщо боржник відмовляється від отримання копії судового наказу або відсутній за вказаною адресою, днем отримання боржником копії судового наказу є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову боржника отримати копію судового наказу чи відмітки про відсутність боржника за вказаною адресою.

Як вбачається з матеріалів справи, за заявою житлово-будівельного кооперативу «Київміськбуд-5» 03 серпня 2016 року був виданий судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг (а.с. 14).

Відповідно до статті 104 ЦПК копія судового наказу одночасно з копіями заяви стягувача і доданих до неї документів не пізніше наступного дня після його видачі надсилається боржникові рекомендованим листом із повідомленням у порядку, визначеному частиною третьою цієї статті. Отримане зворотне повідомлення обов`язково додається до матеріалів справи, що підтверджує факт отримання боржником судового наказу.

Відповідно до частини 1 статті 105 ЦПК України боржник має право протягом десяти днів з дня отримання копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування.

Як вбачається з матеріалів справи, вказаний наказ одночасно з копіями заяви стягувача і доданих до неї документів був надісланий боржникам ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 16).

Отримане зворотне поштове повідомлення додано до матеріалів справи (а.с. 17).

Судовий наказ набирає законної сили та видається стягувачеві у разі ненадходження від боржника заяви про скасування судового наказу протягом трьох днів після закінчення строку на її подання судовий наказ набирає законної сили і суд видає його стягувачеві для пред`явлення до виконання (частина 1 статті 106 ЦПК України).

За вказаним судовим наказом 22 грудня 2017 року було відкрито виконавче провадження про стягнення із заробітної плати ОСОБА_1 20 відсотків на погашення заборгованості, про що зазначається самим ОСОБА_1 (а.с.25).

В обґрунтування апеляційної скарги, ОСОБА_1 посилається на те, що в матеріалах справи наявна інформація про направлення судом судового наказу від 03 серпня 2016 року «ОСОБА_1 ГМ/РГ/ДВ та отримано ОСОБА_1 » (а.с. 17), а яким саме ОСОБА_1 не зазначено. Вказує, що отримав копію судового наказу від 03 серпня 2016 року через представника 08 жовтня 2019 року. Таким чином, висновки суду про те, що ОСОБА_1 отримував копію судового наказу 10 серпня 2016 року є помилковими.

А також, в апеляційній скарзі зазначає, що відкриття виконавчого провадження та стягнення із заробітної плати ОСОБА_1 20 відсотків на погашення заборгованості на підставі вказаного судового наказу свідчить про обізнаність ОСОБА_1 про судовий наказ.

Разом з тим, відповідно до статті 170 ЦПК України момент обізнаності боржника про існування судового наказу, наявність виконавчого провадження, стягнення із заробітної плати не є обставиною, з якої потрібно відраховувати перебіг п`ятнадцятиденного строку для подання заяви про скасування судового наказу. Законодавець визначив єдину обставину, з якої починається перебіг п`ятнадцятиденного строку - день вручення копії судового наказу. Днем вручення ОСОБА_1 судового наказу від 03 серпня 2016 року - є 08 жовтня 2019 року. За наведених вище обставин, відсутні підстави для подання клопотання про поновлення пропущеного строку.

Перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі та відзиву на неї, дослідивши матеріали справи, колегія апеляційного суду враховує таке.

Дійсно, ЦПК України, як стаття 106 ЦПК України (в редакції станом на 03 серпня 2016 року) так стаття 170 ЦПК України (станом 21 жовтня 2019 року) визначив момент з якого починається перебіг строку для подання заяви про скасування судового наказу, а саме: з моменту отримання копії судового наказу.

Ключовим правовим питанням у цій справі є спростування висновків суду першої інстанції про отримання боржником ОСОБА_1 копії судового наказу. Доведення цього факту необхідне для вирішення апеляційним судом питання: з якого моменту почався перебіг строку для подання заяви про скасування судового наказу від 03 серпня 2016 року та чи пропущений він ОСОБА_1 , оскільки така заява подана через три роки з дня видачі судового наказу, тобто 21 жовтня 2019 року (а.с. 25-31).

З наведених у пунктах 99, 105, 106 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270, норм можна дійти висновку, що загальний порядок фіксації та оформлення вручення рекомендованого поштового відправлення передбачає встановлення особи одержувача та зазначення на бланку повідомлення про вручення його прізвище. Цей запис вносить працівник поштового зв`язку.

Натомість для вручення поштового відправлення з позначкою «Вручити особисто» або «Судова повістка» на бланку повідомлення розписується та зазначає прізвище одержувач (а не працівник поштового зв`язку).

У справі є рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 17), на якому стоїть дата вручення - 10 серпня 2016 року і написане прізвище « ОСОБА_1 » у графі отримувач.

Апеляційній суд відзначає, що повідомлення про вручення ухвали про відкриття провадження у справі не містить позначки «Судова повістка» або «вручити особисто», а тому особистого підпису та прізвища одержувача на бланку повідомлення про вручення поштового відправлення не вимагало.

Напис про одержання поштового відправлення учасником справи, в якому зазначене його прізвище, зроблений працівником поштового зв`язку, зазвичай є переконливим доказом отримання відправлення саме адресатом. Таке переконання ґрунтується на презумпції добросовісного виконання працівниками пошти своїх обов`язків. Однак таку презумпцію може бути поставлено під сумнів і спростовано.

Як вбачається з матеріалів справи, до апеляційної скарги заявником не додано доказів на спростування презумпції добросовісного виконання працівниками пошти своїх обов`язків, а саме вручення вказаного поштового відправлення боржникам ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .

Крім цього, звертаючись до суду як першої так і апеляційної інстанції, ОСОБА_1 вказував про свою обізнаність про відкриття виконавчого провадження 22 грудня 2017 року на підставі судового наказу, про стягнення із заробітної плати ОСОБА_1 20 відсотків на погашення заборгованості на підставі цього наказу.

Суд апеляційної інформації звертає увагу на те, що разом з копією наказу ОСОБА_1 судом першої інстанції було надіслано копію заяви про видачу судового наказу, протокол №1 загальних зборів членів житлово-будівельного кооперативу «Київміськбуд-5» від 21 серпня 2013 року, розрахунок суми боргу.

Разом з тим, будучи обізнаним про наявність заборгованості та її розмір, про підстави її виникнення - заборгованість за житлово-комунальні послуги, про особу стягувача - житлово-будівельний кооператив «Київміськбуд-5», ОСОБА_1 в апеляційній скарзі не вказано жодного джерела отримання такої інформації, крім як із документів надісланих судом та отриманих боржником ОСОБА_1 разом із копією судового наказу.

До апеляційної скарги боржником ОСОБА_1 не надано доказів отримання вказаної інформації у відповідь на звернення до органів державної виконавчої служби або у відповідь на звернення до роботодавця.

Отже, вказані вище обставини у сукупності з тим, що ОСОБА_1 не спростовано презумпції добросовісного виконання працівниками пошти своїх обов`язків, а саме вручення вказаного поштового відправлення боржнику ОСОБА_1 , свідчать про те, що копія судового наказу від 03 серпня 2016 року отримана боржником ОСОБА_1 10 серпня 2016 року, і саме з цієї дати починається перебіг процесуального строку для звернення з заявою про скасування судового наказу, та оскільки клопотання про поновлення цього строку відсутнє, то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про повернення без розгляду заяви про скасування судового наказу, оскільки відсутнє клопотання про поновлення пропущеного строку з огляду.

Щодо витрат на професійну (правничу) допомогу, то колегія апеляційного суду враховує таке.

Відповідно до вимог частин 1, 3 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини 1 статті 134 ЦПК України кожна із сторін процесу подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які сторона понесла, і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Як вбачається з матеріалів справи, житлово-будівельний кооператив «Київміськбуд-5» скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, направив відзив на апеляційну скаргу, де також зазначив про розмір орієнтовних судових витрат, надав докази на участь адвоката у представництві учасника процесу: договір про надання правничої допомоги № 02/07/2020 від 02 липня 2020 року, акт приймання-передачі наданих послуг від 02 липня 2020 року, Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю на ім'я адвоката ОСОБА_6 , ордер на надання правничої допомоги, платіжне доручення про сплату витрат на надання правової допомоги у розмірі 3 000 грн (а.с. 107-112).

А також, до відзиву на апеляційну скаргу було додано докази її направлення разом з доданими документами, в тому числі і платіжного доручення (а.с. 121-123), ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (а.с. 113-117).

Враховуючи, що житлово-будівельний кооператив «Київміськбуд-5» з дотриманням частини 1 статті 134 ЦПК України вказав суму судових витрат, надав докази їх оплати, колегія апеляційного суду вважає, що порядок встановлений частиною 1 статті 134, - дотриманий.

Відповідно до частин 1-5 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини 6 статті 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Однак, Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про відшкодування витрат на розгляд справи за статтею 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначає, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим: рішення у справах «Двойних проти України» (пункт 80) від 12 жовтня 2006 року, «Гімайдуліна і інші проти України» (пункти 34-36) від 10 грудня 2009 року, «East/West Alliance Limited» проти України» (пункт 268) від 23 січня 2014 року, «Баришевський проти України» (пункт 95) від 26 лютого 2015 року та інші. У рішенні «Лавентс проти Латвії» (пункт 154) від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір і супроводжуються необхідними документами на їх підтвердження.

Враховуючи викладене, колегія апеляційного суду вважає, що витрати на професійну допомогу у суді апеляційної інстанції з урахуванням їх розумного розміру підлягають відшкодуванню у розмірі 1 000 грн.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2019 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь житлово-будівельного кооперативу «Київміськбуд-5» судові витрати за надання професійної правничої допомоги за розгляд справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 1 000 грн.

Інформація про стягувача: Житлово-будівельний кооператив «Київміськбуд-5» (місце знаходження: 02002, місто Київ, вулиця Раїси Окіпної, будинок № 9, ).

Інформація про боржника: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Т.А. Слюсар

В.М. Волошина