Постанова

Іменем України

09 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 127/4368/18

провадження № 61-13886св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

особа, яка подавала апеляційну скаргу, - ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 06 серпня 2020 року у складі колегії суддів: Берегового О. Ю., Панасюка О. С., Шемети Т. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на квартиру.

Позовна заява мотивована тим, що 27 вересня 2017 року він та ОСОБА_2 , попередньо ознайомлені нотаріусом із загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину, уклали договір про попереднє погодження умов договору купівлі-продажу, згідно з яким ОСОБА_2 передає йому у власність (продає) належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 , а він приймає це майно у власність і сплачує за неї грошову суму згідно з умовами цього договору. Сторони погодили строк для укладання основного договору, а саме - не пізніше 15 листопада 2017 року. Сторонами також визначено ціну купівлі-продажу квартири, що еквівалентна 6 000,00 дол. США за офіційним курсом Національного банку України станом на день посвідчення договору.

На момент укладення попереднього договору він на забезпечення виконання свого обов`язку укласти основний договір передав ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 158 280,00 грн, що еквівалентно 6 000,00 дол. США за офіційним курсом Національного банку України станом на 27 вересня 2017 року.

На час укладення основного договору ОСОБА_2 зобов`язалася подати документи, що підтверджують право власності на нерухомість, що відчужується, експертну оцінку, технічний паспорт, довідку про склад сім`ї та про зареєстрованих у зазначеній квартирі (форма № 3), та зняти з реєстрації місця проживання малолітніх/неповнолітніх осіб і надати форму № 3, у якій зазначено про відсутність зареєстрованих осіб у цій квартирі.

15 листопада 2017 року ОСОБА_2 для укладення основного договору купівлі-продажу не з`явилася і у подальшому в телефонному режимі повідомила про те, що не має можливості з`явитися, а також зазначила, що продала йому вже квартиру, отримала кошти і не має намір витрачати час на поїздки до міста.

Вказував, що такі дії ОСОБА_2 порушують його права, у зв`язку із чим він позбавлений можливості здійснити реєстрацію права власності квартири, яку фактично набув у власність на підставі попереднього договору купівлі-продажу, у зв`язку із небажанням останньої нотаріально посвідчити правочин.

На підставі вказаного ОСОБА_1 просив суд визнати виконаним і дійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , який укладено на підставі нотаріально посвідченого попереднього договору 27 вересня 2017 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , та визнати за ним право власності на це майно.

Короткий зміст судових рішень

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18 травня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано дійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , який укладений на підставі нотаріально посвідченого попереднього договору 27 вересня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Визнано за ОСОБА_1 право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Не погодившись із рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18 травня 2018 року, ОСОБА_3 подала апеляційну скарги на це судове рішення, вказуючи на те, що вона не брала участі у справі, однак суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та обов`язки, оскільки вона та її неповнолітні діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мають право користування квартирою, що є предметом спору у цій справі.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 04 грудня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 травня 2018 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 1 057,40 грн.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Постанову Вінницького апеляційного суду від 04 грудня 2018 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 06 серпня 2020 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на квартиру закрито.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що судом першої інстанції не вирішувалося питання про права, інтереси та свободи ОСОБА_4 , яка не була залучена до участі у справі, тому апеляційне провадження за апеляційною скаргою останньої підлягає закриттю.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 07 жовтня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 листопада 2020 року справу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі ОСОБА_4 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції і передати справу на новий апеляційний розгляд.

Підставою касаційного оскарження є порушення судом норм процесуального права, зокрема справу розглянуто за відсутності заявника, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції, закриваючи провадження за її апеляційною скаргою, не врахував, що суд першої інстанції вирішив питання про її права, свободи та інтереси, оскільки вона та її неповнолітні дійти: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , зареєстровані та проживають у квартирі АДРЕСА_1 , яка є предметом спору у цій справі.

Відзив на касаційну скаргу учасниками справи не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на квартиру.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18 травня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано дійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , який укладений на підставі нотаріально посвідченого попереднього договору 27 вересня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Визнано за ОСОБА_1 право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Не погодившись із рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18 травня 2018 року, ОСОБА_4 подала апеляційну скарги на це судове рішення, вказуючи на те, що вона не брала участі у справі, однак суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та обов`язки, оскільки вона та її неповнолітні діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мають право користування квартирою, що є предметом спору у цій справі.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 06 серпня 2020 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на квартиру закрито.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьоюстатті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_4 підлягає залишенню без задоволення.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення є законним і обґрунтованим та підстав для його скасування немає.

У пункті 8 частини третьої статті 129 Конституції України визначено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на апеляційне оскарження судового рішення.

Як указує Європейський суд з прав людини (надалі - ЄСПЛ), у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) закріплене «право на суд» разом із правом на доступ до суду, тобто правом звертатися до суду з цивільними скаргами, що складають єдине ціле (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36). Проте такі права не є абсолютними та можуть бути обмежені, але лише таким способом і до такої міри, що не порушує сутність цих прав (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 17 січня 2012 року у справі «Станєв проти Болгарії» (Stanev v. Bulgaria), заява № 36760/06, § 230).

У справі «Беллет проти Франції» (Bellet v. France), заява № 23805/94, § 36) ЄСПЛ зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів якого є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

ЄСПЛ наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише формальним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» (De Geouffre de la Pradelle v. France, заява № 12964/87, § 28).

Статтею 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що учасники справи, яка є предметом судового розгляду, та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до статті 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

У статті 18 ЦПК України зазначено, що обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

Згідно з частиною першою статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Звертаючись до апеляційного суду із апеляційною скаргою, ОСОБА_4 вказувала на те, що вона не брала участі у справі, однак суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та обов`язки, оскільки вона та її неповнолітні діти мають право користування квартирою, що є предметом спору у цій справі.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Тлумачення наведених норм процесуального права свідчить про те, що суд апеляційної інстанції в межах відкритого апеляційного провадження має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи не вирішення судом першої інстанції питань про права та інтереси особи, яка не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції та подала апеляційну скаргу після спливу річного строку з дня складання повного тексту судового рішення.

Після того, як суд апеляційної інстанції встановить, що рішенням по справі було вирішено питання про права та інтереси особи, яка подала апеляційну скаргу на це судове рішення, він переглядає судове рішення за апеляційною скаргою цієї особи.

Якщо обставини про вирішення судом першої інстанції питання про права, інтереси та свободи особи, яка не була залучена до участі у справі, не підтвердились, апеляційне провадження підлягає закриттю. При цьому, судове рішення по суті не переглядається, тобто його законність і обґрунтованість не оцінюється.

Таким чином, встановивши, що при ухваленні оскаржуваного рішення місцевим судом не вирішувалося питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_4 , яка звернулася з апеляційною скаргою на це судове рішення, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про закриття апеляційного провадження відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України.

Вказаний висновок суду узгоджується із правовою позицією висловленою Верховним Судом у постанові від 17 лютого 2020 року у справі № 668/17285/13-ц.

Доводи касаційної скарги на правильність висновку суду апеляційної інстанції не впливають, оскільки особа, яка звертається з апеляційною скаргою повинна довести, що оскаржуване судове рішення прийнято про її права, інтереси та (або) обов`язки, і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним, що означає, що скаржник в апеляційній скарзі має чітко зазначити, в якій частині оскаржуваного ним судового рішення (в мотивувальній та/або резолютивній) прямо вказано про його права, інтереси та (або) обов`язки, та про які саме.

Рішення є таким, що прийняте про права, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, лише тоді, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права, інтереси та (або) обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 19 червня 2018 року у справі № 910/18705/17, від 03 червня 2019 року у справі № 910/6767/17, від 25 жовтня 2019 року у справі № 910/16430/14, від 05 травня 2020 року у справі № 910/9254/18.

У справі, що переглядається, судом установлено, що ОСОБА_2 і ОСОБА_1 27 вересня 2017 року уклали договір про попереднє погодження умов договору купівлі-продажу, згідно з умовами якого ОСОБА_2 передає у власність (продає) ОСОБА_1 належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 , а ОСОБА_1 приймає її у власність та сплачує за неї грошову суму згідно з умовами цього договору. Строк для укладання основного договору - не пізніше 15 листопада 2017 року.

Однокімнатна квартира, загальною площею 35,30 кв. м, що є предметом основного договору, належить ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Третьою вінницькою державною нотаріальною конторою 31 липня 1992 року та зареєстрованого у реєстрі за № 1-2950, дублікат якого виданий Державним нотаріальним архівом Вінницької області 25 вересня 2007 року, право власності на яку зареєстровано комунальним підприємством «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» 17 жовтня 2007 року і записано в книзі № 58 за реєстровим № 656.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18 травня 2018 року визнано дійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , який укладений на підставі нотаріально посвідченого попереднього договору 27 вересня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

У статтях 316, 317, 319, 321, 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом; правомірність набуття права власності презюмується; власник майна здійснює своє право відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; право власності є непорушним і підлягає захисту, так само підлягає захисту і речове право на чуже майно.

Таким чином, у справі, що переглядається, спірні правовідносини стосуються лише прав та обов`язків сторін договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на підставі нотаріально посвідченого попереднього договору від 27 вересня 2017 року.

З урахуванням вказаного суд апеляційної інстанції обґрунтовано вважав, що вирішення цього спору не порушує прав та інтересів ОСОБА_4 , оскільки проживання останньої та її неповнолітніх дітей в указаній квартирі, які не є її власниками/співвласниками, не має правового значення при вирішенні спору щодо визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на майно, оскільки внаслідок вирішення цього спору правовий статус осіб як користувачів нерухомого майна не змінюється, реєстрація місця їх проживання не припиняється.

Вказане свідчить, що апеляційним судом ухвалено законне і обґрунтоване судове рішення, яке відповідає закону. Крім того, судом при постановленні оскаржуваної ухвали враховано висновки суду касаційної інстанції, в зв`язку з якими було скасовано попереднє судове рішення, що відповідає вимогам частини п`ятої статті 411 ЦПК України.

Іншій доводи касаційної скарги не можуть бути підставою для скасування законних та обґрунтованих рішень, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду попередньої інстанції щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували.

У силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому його відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 402, 403, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького апеляційного суду від 06 серпня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян Н. Ю. Сакара В. В. Шипович