Справа № 754/881/14-ц
У Х В А Л А

Іменем України

23 січня 2020 року Деснянський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді Зотько Т.А.

за участю секретаря судового засідання Ковальової В.О.,

заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника ОСОБА_2 ,

стягувач ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, стягувач ОСОБА_3 , -

ВСТАНОВИВ:

Представник - адвокат Новіков Я.А. в листопаді 2019 року звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця, в якій просив скасувати постанову державного виконавця Дніпровського РВ ДВС м. Київ Кедик Т.В. про встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі від 24.02.2018 у виконавчому провадженні № 53239339, винесеної на підставі виконавчого листа № 754/881/14-ц, виданого 07.06.2016 Деснянським районним судом м. Києва.

Вимоги скарги вмотивовані тим, що постановою державного виконавця Дніпровського РВ ДВС м. Київ Малкової М.В. від 13.01.2017, відкрито виконавче провадження № 53239339, на примусове виконання виконавчого листа № 754/881/14-ц, виданого 07.06.2016 Деснянським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання малолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини усіх видів доходу, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21.01.2014 до досягнення дитиною повноліття.

Постановою державного виконавця Кедик Т.В. від 24.02.2018 у цьому виконавчому провадженні, прийнято рішення встановити тимчасове обмеження ОСОБА_1 , у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі. Підставою такого рішення на думку виконавця слугувало наявність ухилення боржника від виконання зобов`язань. Про спірну постанову скаржник дізнався 06.11.2019 р., при ознайомленні з матеріалами виконавчого провадження.

Представник заявника вважає, що вказана постанова має бути скасована судом, оскільки боржник не ухилявся та не вчиняв дій, які б унеможливлювали чи ускладнювали б виконання спірної постанови. Він періодично сплачував аліменти, а в матеріалах виконавчого провадження є всі необхідні відомості, що повністю ідентифікують майновий стан боржника. Крім того, вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13.06.2014 ОСОБА_1 був засуджений до 3-х років позбавлення волі вчинення злочину, передбаченого ч.ч. 1, 2, 3, ст. 190 КК України та взятий під варту. Надалі Ухвалою Апеляційного суду Київської обл. від 16.09.2014, вирок було скасовано, а запобіжний захід у вигляді тримання під вартою змінено на особисте зобов`язання. Тобто, у період з 13.06.2014 по 16.09.2014 скаржник також не мав можливості сплачувати аліменти. З 08.03.2018 по 24.08.2018 заявник працював слюсарем в ТОВ «Господарська контора Trust» в м. Лодзь, Республіка Польща, на підставі укладеного з ним договору доручення. 27.09.2019 скаржник отримав Дозвіл на роботу іноземця та території Республіки Польща з терміном дії до 30.07.2020 р. Після закінчення дії договору продовжував працювати на підприємстві поки агенція займалась поданням документів для продовження його строку перебування в Польщі. Отже, робота у вказаній компанії є для ОСОБА_1 основним і єдиним способом заробітку. Працюючи в Польщі, боржник сплачував аліменти стягувачу грошовими переказами через систему міжнародних грошових переказів Western Union кожного місяця починаючи з березня 2018 по травень 2019 включно, а відтак у нього є реальна можливість більше допомогти дітям та сплачувати аліменти в більшому розмірі, ніж працюючи в Україні. В вересні 2019 року ОСОБА_1 отримав від роботодавця підтвердження про продовження терміну перебування в Польщі та прохання продовжити взаємовідносини, оскільки його працею товариство задоволено та одразу вирушив до Польщі, але на кордоні йому було відмовлено, оскільки в дії була спірна постанова. Отже, на підставі викладеного, представник звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця з проханням скасувати постанову про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 23.01.2020 року прийнято скаргу до розгляду та призначено до судового засідання.

В судовому засіданні заявник та його представник - адвокат Новіков А.Ю. просили скасувати постанову державного виконавця, посилаючись на обставини викладені в скарзі.

Державний виконавець Дніпровського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Кедик Т.В., в судове засідання не з`явилась, на виконання ухвали суду від 20.12.2019 року, витребувані судом копії матеріалів виконавчого провадження, суду не надала.

Заінтересована особа - ОСОБА_3 , не заперечувала, щодо задоволення вимог скарги, зазначивши при цьому, що Дніпровським РВ ДВС неодноразово втрачались виконавчі листи, а наразі загалом, кошти, що перераховуються роботодавцем заявника, своєчасно їй на рахунок не надходять, необхідно постійно звертатись до ДВС та нагадувати про перерахування коштів.

Враховуючи викладене, а також скорочені строки розгляду даної категорії справи, суд вважає можливим розглянути скаргу без державного виконавця, на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи.

Заслухавши пояснення учасників справи та дослідивши висьмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28.02.2014 року з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було стягнуто на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання малолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини усіх видів доход, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючиз 21.01.2014 року до досягнення дитиною повноліття.

На виконання вищевказаного рішення 07.06.2016 року Деснянським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист (дублікат) по справі № 754/881/14-ц.

Частиною 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

13.01.2017 Старшим державним виконавцем Дніпровського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Малковою М.В. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 53239339.

24.02.2018 Головним державним виконавцем Дніпровського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Кедик Т.В. було винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Постанова виконавцем вмотивована тим, що боржник ухиляється від виконання зобов`язань покладених на нього рішенням суду, у зв`язку з чим утворилась наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої згідно довідки розрахунку від 15.02.2018 за період з 2016 року по 01.02.2018 складає 96036, 73 грн.

З винесеною постановою заявник не погоджується посилаючись на те, що він не мав наміру ухилятись від своїх зобов`язань, перебуваючи в Україні сплачував аліменти на банківську карту стягувача. Інколи не мав можливості сплачувати аліменти, оскільки був зайнятий пошуком роботи. Також, оскільки вироком Києво - Святошиинського суду Київської обл., від 13.06.2014 був засуджений до трьох років, надалі вирок Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 16.09.2014 було скасовано, а запобіжний засіб у вигляді тримання під вартою змінено на особисте зобов`язання. Тобто у період з 13.06.2014 по 16.09.2014 заявник також не мав змоги здійснювати виплати по оплаті аліментів. А в період його роботи в Польщі, ним регулярно сплачувались аліменти стягувачу грошовими переказами через систему міжнародних грошових переказів Western Union кожного місяця починаючи з березня 2018 по травень 2019 включно.

Статтею 3 Закону України "Про державну виконавчу службу" передбачено, що виконання рішень, перелік яких встановлюється законом про виконавче провадження, покладається на державних виконавців відповідних відділів державної виконавчої служби.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Судом встановлено, що з 08.03.2018 року по 24.08.2018 року ОСОБА_1 , працював слюсарем в ТОВ "Господарська контора TRUST" в м. Лодзь Республіка Польща на підставі укладеного Договору доручення №UZ/2018/03/12 від 08.03.2018 року та Заяви про доручення виконання роботи іноземцю від 05.03.2018 року.

ОСОБА_3 не заперечувала, що ОСОБА_1 перебуваючи в Польщі сплачував аліменти грошовими переказами через систему міжнародних грошових переказів Western Union кожного місяця починаючи з березня 2018 по травень 2019 включно.

27.09.2019 боржник отримав Дозвіл типу А № 7352/19 на роботу іноземця на території Республіки Польща з терміном дії до 30.07.2020 року та підтвердження від роботодавця на продовження терміну перебування в Польщі, однак йому було відмовлено в перетині кордону, оскільки в дії була спірна постанова, яка чинить перешкоду скаржнику в реалізації свого права на працю в Республіці Польща.

Закон України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України, в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Згідно з вимогами ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України» громадянину України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта у випадках, якщо діють неврегульовані аліменти, договірні чи інші невиконані зобов`язання - до виконання зобов`язань, або розв`язання спору за погодженням сторін у передбаченому законом випадках, або забезпечення зобов`язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Статтею 6 даного Закону встановлено вичерпний перелік підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, зокрема, коли громадянин України ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов`язань.

Протоколом № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, який ратифіковано Законом України N 475/97-ВР від 17.07.97 р., у статті 2 передбачено, що кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Примусове виконання рішень судів в Україні покладається на державну виконавчу службу (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені у Законі України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року р.№ 1404-VIII.

За змістом п. 19 ч. 3 ст. 18 вказаного Закону державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язань за рішенням.

Виходячи з викладеного, законом встановлено можливість тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а при ухиленні боржника від їх виконання. Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань.

Під ухиленням боржника від виконання зобов`язань, покладених рішенням суду, слід розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини.

Поряд з цим, про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ч. 6ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; не надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Відповідно до ч. 9 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження" за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови: 1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та холодною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Отже, підставою для винесення державним виконавцем наведених вище постанов є наявність заборгованості зі сплати аліментів на момент винесення, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці.

Статтю 11 цього Закону доповнено частиною четвертою, відповідно до якої строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених п. 1-4 ч. 9, ч. 14 ст. 71 цього Закону, обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

Разом з тим, ст. 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Так, зокрема ст. 33 Конституції України особі гарантовано свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно п. 6 ст. 10 ЦПК України, якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії.

Оскільки Законом України від 07.12.2017 року введені обмеження прав фізичної особи, зокрема, у праві виїзду за межі України та праві керування транспортними засобами, підставою для застосування котрих є наявність заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, ці обмеження можуть застосовуватись, якщо вказана заборгованість виникла тільки після 06.02.2018 року.

Таким чином, суд вважає, що застосування до боржника відповідальності, передбаченої частиною 9 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження» можливе тільки у випадку, коли така заборгованість виникла після набуття чинності законом, який передбачає відповідальність, тобто після 06.02.2018 року, а не раніше.

В постанові державного виконавця про встановлення тимчасового обмеження від 24.02.2018 року вказано, що заборгованість за аліментами у ОСОБА_1 станом на 15.02.2018 року складає 96036, 73 грн.

Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що державний виконавець при винесені оскаржуваної постанови не врахував конституційний принцип дії закону в часі та застосував закон, яким встановлена відповідальність, до правовідносин, які виникли до набрання чинності цим законом, що протирічить законодавству.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02.2014 року виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

При розгляді справ за скаргами сторін виконавчого провадження на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні керуватись положеннями Конституції України, п. 6 ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, Законами України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Приймаючи до уваги зазначене, а також ту обставину, що державний виконавець Кедик Т.В. на неодноразові виклики суду жодного разу не з`явився, ухвала суду про витребування письмових доказів (посвідченої копії матеріалів виконавчого провадження) була проігнорована державним виконавцем та суду не надана. Згідно з поясненнями стягувачки ОСОБА_3 за час роботи в Польщі ОСОБА_1 своєчасно та щомісячно перераховував кошти на утримання дітей, наразі його роботодавцем також щомісячно здійснюються стягнення по аліментам, а тому вона не заперечує проти задоволення його скарги. Таким чином суд приходить до висновку, що суб`єктом оскарження не надано жодних доказів, які б підтвердили правоту його дій, як державного виконавця, а відтак оскаржувана постанова не відповідає вимогам закону, а тому скарга ОСОБА_1 є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265, 447-451 ЦПК України, Законом України "Про виконавче провадження", -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Скасувати Постанову державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Кедик Тетяни Володимирівни про встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до погашення забергованості зі сплати аліментів у повному обсязі від 24.02.2018 року у виконавчому провадженні №ВП 53239339, винесеної на підставі виконавчого листа №754/881/14, виданого 07.06.2016 року Деснянським районним судом м.Києва.

Ухвала може бути оскаржена протягом 15 днів з дня її проголошення шляхом подання безпосередньо до Київського апеляційного суду апеляційної скарги. В разі оголошення вступної та резолютивної частини ухвали або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи строк оскарження ухвали обчислюється з дня складання її повного тексту.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Деснянський районний суд міста Києва.

Повний текст ухвали виготовлений 27.01.2020.

Суддя: