Справа № 336/5089/19
Пр. № 2/397/2020
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2020 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого - судді Щасливої О.В., розглянувши справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Запорізької міської ради, третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Котляр Анна Ігорівна, про визнання договору дійсним, визнання права власності в порядку спадкування.

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання дійсним договору купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1 та визнання права власності в порядку спадкування на означену нерухомість в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 .

На підставі клопотання позивача до участі в справі в якості співвідповідача ухвалою суду від 31.01.2020 року залучено територіальну громаду м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради.

В позові зазначив, що правочин про набуття спірної нерухомості укладений між відповідачем ОСОБА_2 , з одного боку, та матір`ю позивача ОСОБА_3 , чия смерть сталася 31 травня 2014 року, з другого. За договором купівлі-продажу, який укладено на Запорізькій регіональній біржі нерухомості, відповідач продав, а мати позивача купила означене житло. Після смерті матері позивач у встановлений законом строк звернувся до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, проте в отриманні свідоцтва про право на спадщину постановою нотаріуса від 20.10.2017 року йому відмовлено у вчиненні цієї нотаріальної дії через відсутність нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку.

Інші спадкоємці померлої із заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертались.

На підставі викладеного просить визнати вказаний правочин дійсним, оскільки в порушення вимог цивільного законодавства він не був нотаріально посвідчений, хоча сторони виконали його повністю, а також визнати за ним право власності на будинок в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 .

В судове засідання позивач, належним чином повідомлений про дату, час та місце вирішення справи, не з`явився, надавши письмове звернення, яке містить прохання про задоволення позову, розгляд справи у його відсутність, а також згоду на ухвалення заочного рішення.

Означені обставини в силу ст. ст. 211, 223 ЦПК України зумовили проведення судового розгляду у відсутність позивача.

Відповідач ОСОБА_2 та представник Запорізької міської ради, належним чином повідомлені про дату, час та місце вирішення справи, до суду не з`явилися з невідомих причин, відзиву на позов, заяви про розгляд справи у їх відсутність не надали.

За згаданих обставин зі згоди позивача, висловленої у його письмовому зверненні, суд у відповідності до ст. 280 ЦПК України ухвалює про вирішення спору при заочному розгляді.

Третя особа надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, в силу чого судом у відповідності до ст. ст. 211, 223 ЦПК України постановлено проводити судовий розгляд у відсутність приватного нотаріуса Котляр А.І.

З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд доходить висновку про обґрунтованість позову і необхідність його задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Судом встановлено, що позивач є сином ОСОБА_3 , чия смерть сталася ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 2, 3). За життя ОСОБА_3 набула будинок АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 15.10.1994 року, укладеного на Запорізькій регіональній біржі нерухомості, зареєстрованого в журналі реєстрації угод з купівлі-продажу нерухомості за реєстраційним номером 767.К. (а. с. 7). Право власності спадкодавця на набуту нерухомість зареєстроване орендним підприємством «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» (а. с. 6).

При спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є, зокрема, діти спадкодавця, той з подружжя, хто його пережив, як випливає зі змісту ст. 1261 ЦК України.

На час смерті ОСОБА_3 , яка заповіту не залишила, у неї був один спадкоємець першої черги за законом позивач.

В силу ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, а відповідно до ст. 1269 ЦК є спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час її відкриття не проживав постійно разом із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Фізична особа, яка в силу ст. 12 ЦК України є вільною у здійсненні своїх прав, вправі прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України).

Згідно із ст. ст. 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини протягом шестимісячного строку, який починається з часу відкриття спадщини.

Позивач реалізував означене право, звернувшись протягом встановленого статтею 1270 ЦК України строку до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини (а. с. 12).

Звернення позивача до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері увінчалося винесенням постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 20.10.2017 року, а саме: у видачі свідоцтва про право на спадщину на будинок АДРЕСА_1 , через недотримання сторонами при його укладенні обов`язкової за законом нотаріальної форми правочин, що вказує на його недійсність (а. с. 8-9).

Вирішуючи вимогу позову про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним, суд виходить з таких міркувань.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як випливає із змісту ч. 3 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 15.10.1994 року відповідач ОСОБА_4 продав, а позивач купила будинок АДРЕСА_1 , що, як зазначено судом, укладений на Запорізькій регіональній біржі нерухомості.

У відповідності до ст. 128 ЦК Української РСР, який діяв на момент набуття позивачем нерухомого майна, право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речей набувачеві.

Договір купівлі-продажу нерухомого майна підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів, за змістом ч. 2 ст. 227 ЦК Української РСР.

Встановлені судом обставини свідчать про те, що право власності у спадкодавця виникло з моменту отримання нерухомої речі, воно зареєстроване відповідно до вимог закону в редакції, що діяв на момент набуття права на житло.

Згідно з частиною другою ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року), який діяв на момент укладення договору, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд може на вимогу сторони, що виконала угоду, визнати її дійсною.

Надані суду докази свідчать про те, що сторони уклали правочин в письмовій формі та домовилися щодо всіх його істотних умов, а також про те, що правочин виконаний сторонами повністю, а також зареєстрований в ОП «ЗМБТІ», що підтверджується як доводами позивача у позовній заяві, так і договором купівлі-продажу, копією техпаспорту, реєстраційним посвідченням на об`єкт нерухомості.

В силу ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Зазначені положення закону узгоджуються з роз`ясненнями пункту 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року, відповідно до якого власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Статтями 15, 16 ЦК України внормовано право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, способом захисту яких може бути, зокрема, визнання права.

Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами.

Позивач є правонаступником ОСОБА_3 у спірних правовідносинах, тому йому належить право висувати означену вимогу.

Право власності набуте матір`ю позивача правомірно на підставі положень Закону України «Про товарну біржу», що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин, і згідно з вимогами закону зареєстроване, проте недотримання певної форми правочину позволяє його можливості реалізувати своє право повною мірою.

З огляду на встановлені судом обставини справи та відповідні їм правовідносини вимога позивача про визнання правочину дійсним підлягають задоволенню.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, за змістом ст. 1296 ЦК України.

За роз`ясненнями п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Діючи розумно і добросовісно, позивач здійснив дії, спрямовані на реалізацію права на спадкування, а неможливість отримання свідоцтва про право на спадщину з незалежних від його волі причин, не може бути підставою для відмови в отриманні судового захисту.

Наявність згаданої судом постанови приватного нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 є підставою для звернення до суду, тому суд не вбачає перешкод для застосування захисту права позивача в обраний ним спосіб.

Керуючись ст. ст. 15, 16, 328, 331, 392, 1261, 1267, 1269 ЦК України, 47, 128, 227, 242 ЦК Української РСР, ст. ст. 2, 4, 5, 10, 12, 13, 77-81, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 , персональний номер облікової карти платника податків НОМЕР_1 , який зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_2 , до ОСОБА_2 , Запорізької міської ради, , задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу АДРЕСА_3 767.К АДРЕСА_4 АДРЕСА_1 , укладений 15 жовтня 1994 року між ОСОБА_2 , з одного боку, та ОСОБА_3 , з другого, зареєстрований Запорізькою універсальною біржею «Україна» ЛТД.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 , яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду області шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів після його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя О. В. Щаслива