Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2020 року Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області у складі

головуючого судді Ковальчук Т.А.

при секретарі Хорольській І.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Магдалинівка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Магдалинівської селищної ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, третьої особи Магдалинівської районної державної адміністрації про визнання права власності на житловий будинок з господарськими спорудами.

В С Т А Н О В И В:

До Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Магдалинівської селищної ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, третьої особи Магдалинівської районної державної адміністрації про та визнання права власності на житловий будинок з господарськими спорудами.

Позивач в позові посилається на те, щоїй на праві приватної власності належав житловий будинок з господарськими спорудами по АДРЕСА_1 : Ѕ частина на підставі свідоцтва про право власності та Ѕ частина на підставі свідоцтва про право на спадщину від 10.03.1993 року. 18 жовтня 2007 року вона не усвідомлюючи підписала договір дарування житлового будинку на ОСОБА_2 який відповідно до рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 25 березня 2020 року був визнаний недійсним та скасовано його державну реєстрацію.

Оскільки рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 25 березня 2020 року, яким було визнано договір дарування нерухомого майна недійсним та скасована державна реєстрація права власності на це майно, право власності на нього за позивачем не визнавалося, то вона вимушена звертатись до суду з позовом про визнання за нею права власності на житловий будинок з господарськими спорудами в АДРЕСА_1 .

Позивач в судове засідання не з`явилася, її представником надано до суду заяву, в якій прохає розглянути справу без їхньої участі, позовні вимоги підтримує.

Представник відповідача Магдалинівської селищнох ради Магдалинівського району Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, надіславши на адресу суду заяву, в якій прохає розглянути справу без його участі.

Третя особа Магдалинівська районна державна адміністрація належним чином повідомлена про дату слухання справи.

З цих підстав суд вважає можливим ухвалити судове рішення, згідно ст.223 ЦПК України, а також відповідно до ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу технічними засобами.

Дослідивши докази, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 12 ч.ч.2, 3, ст.81 ч.1 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими спорудами по АДРЕСА_1 : якого Ѕ частина належала позивачу на підставі свідоцтва про право власності, виданого Магдалинівською державною нотаріальною конторою Магдалинівського району Дніпропетровської області від 10.03.1993 року, зареєстрованого в реєстрі за № 226 та Ѕ частина належала їй на підставі свідоцтва про право на спадщину від 10.03.1993 року, виданого Магдалинівською державною нотаріальною конторою Магдалинівського району Дніпропетровської області, зареєстрованого в реєстрі за № 224. (а.с. 16).

Відповідно до договору дарування від 18 жовтня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Магдалинівського районного нотаріального округу Кудрявцевим О.О. та зареєстрованого в реєстрі за № 2697, позивач подарувала житловий будинок по АДРЕСА_1 ОСОБА_2 . (а.с. 13).

Відповідно до рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 25 березня 2020 року вище вказаний договір дарування був визнаний недійсним та скасовано його державну реєстрацію (а.с. 10-11).

При зверненні позивачем до державного реєстратора Магдалинівської державної районної адміністрації Дніпропетровської області Горобець О.П. з заявою про скасування реєстрації права власності на житловий будинок за ОСОБА_2 , їй було відмовлено, посилаючись на те, що відповідно до п.3 абз.3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-ІУ від 01.07.2004 року ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсним або скасування документів, на підставах яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав), що підтверджується рішенням про відмову у скасуванні (а.с. 9).

Стаття 321ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст.41 Конституції України.

Згідно із ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

У відповідності до ст. 392 ЦК України власник майна може подати позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється чи не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документів, які б посвідчували його право власності.

Враховуючи, що позивачу було відмовлено у реєстрації права власності на житловий будино з господарськими спорудами на підставі п.3 абз. 3 ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», суд вважає за необхідне здійснити судовий захист прав позивача, шляхом визнання за ним права власності на вказаний житловий будинок з господарськими спорудами в судовому порядку.

Оскільки відповідачем не було надано відзиву на позов, тому суд приймає до уваги при ухваленні рішення лише докази надані позивачкою.

В судовому засіданні встановлено, що Позивач є фактичним власником житлового будинку по АДРЕСА_1 , зареєстрована та постійно проживає в ньому. Тому суд дійшов до висновку про можливість задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 12,13,81, 89, 141, 259, 263-265, ЦПК України, ст.ст. 216 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , податковий номер НОМЕР_1 , право власності на житловий будинок по АДРЕСА_2 з господарськими спорудами в смт АДРЕСА_1 :

А житловий будинок загальною площею 60,7 кв.м., житловою площею 40,6 кв.м.; а сіни; а1 навіс; Б літній душ; б прибудова; В шийка погреба; ПГ погріб; Г літня кухня; Д уборна; Е гараж; Ж сарай; к колонка; № 1 паркан; № 2,3 ворота з хвірткою; № 4 хвіртка; № 5 хвіртка.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 273 ЦПК УКраїни та може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду в строк передбачений ст. 354 ЦПК України, в порядку визначеному ст. 355 цього Кодексу.

Суддя Т.А. Ковальчук