Справа № 316/1441/18
Провадження № 2/316/18/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" січня 2020 р. м.Енергодар

Енергодарський міський суд Запорізької області

у складі головуючого судді Бульби О.М.

за участю секретаря судового засідання Черкашиної О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м.Енергодар, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

20.08.2020 р. ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Енергодарського міського суду Запорізької області з позовною заявою до ОСОБА_2 (далі відповідач, ОСОБА_2 ), в якій просить суд: стягнути з ОСОБА_2 на його користь розмір заборгованості за договором позивач в розмірі 137290 грн., а також суму сплаченого судового збору в розмірі 1373 грн.

В обґрунтування позову, позивач зазначив, що 10.02.2013 р. між ним та ОСОБА_2 було укладено усний договір позики, згідно умов якого відповідач отримав від позивача грошові кошти в сумі 5000 доларів США. Відповідно до договору позики, за спільною домовленістю, кінцевий строк повернення було визначено 01.01.2017 р. За умовами договору відповідач за користування запозиченими коштами сплачував позивачу проценти в розмірі 100 доларів США, проте з вересня 2016 р. ОСОБА_2 перестав сплачувати проценти та станом на 01.01.2017 р. взяті грошові кошти не повернув. Позивач також зазначає, що на час звернення до суду, сума грошових коштів переданих за договором позивач в розмірі 5000 доларів США, згідно курсу НБУ, еквівалентно 137290 грн. Відповідач ухиляється від виконання взятих на нього зобов`язань, відмовляється повертати грошові кошти (а.с.2-5).

Ухвалою судді Енергодарського міського суду Запорізької області Бульби О.М. від 22.08.2018 р. по справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с.15).

Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 10.10.2018 р. підготовче провадження закрито та справу призначено до розгляду по суті (а.с.30).

В судове засідання, для розгляду справи по суті, позивач ОСОБА_1 не з`явився, про день, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень з суду через відділення поштового зв`язку «Укрпошта» (47, 50, 54, 61) про поважність причин неявки суд не повідомив, будь-яких заяв або клопотань до суду не надав.

Представник позивача за письмовим ордером (а.с.27) та договором про надання правової допомоги (а.с.25) адвокат Шовкопляс Юрій Васильович, повідомлений належним чином, про дату, час та місце розгляду справи судом, про що свідчить розписка про отримання судової повістка (а.с.65), в судове засідання, для розгляду справи по суті не з`явився, поважність причин неявки суд не повідомив, будь-яких заяв або клопотань до суду не надав.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання, для розгляду справи по суті, не з`явився, заяв або клопотань про відкладання слухання справи до суду не надав. Згідно змісту відзову на позовну заяву, відповідач вважає позовні вимоги та їх обґрунтування позивача безпідставними, позовні вимоги не визнає та в їх задоволенні просить суд відмовити, в пункту другому вимог відзову, просить суд розглядати справу у його відсутності (а.с.19-21).

Враховуючи, що сторонами по справі не надано заяв або клопотань про відкладення слухання справи, поважних причин неявки судом не встановлено, явка учасників справи не визнавалась судом обов`язковою (п.3 ч.2 ст.43 ЦПК України), суд вважає можливим розглянути справу у відсутності неявившихся учасників справи на підставі наявних у справі матеріалів та доказів.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

На підтвердження існування грошового зобов`язання у відповідача перед позивачем в розмірі 5000 доларів США та обов`язку їх повернення відповідачем позивачу грошових коштів, позивач посилається на свідків та кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0000084 від 16.02.2018 р. за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.189 КК України, проте, суд вважає такі посилання позивача, щодо спірних правовідносин, безпідставними, виходячи з наступного.

Згідно частин 1 та 2 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Згідно частин 1, 2 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі грошей або інших речей визначених родовими ознаками (абзац 2 частини 1 статті 1046 ЦК України).

Ця особливість реальних договорів зазначена у частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей, складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Факт передання коштів повинен бути підтверджений розпискою (Верховний Суд України, постанова від 02.07.2014 р. у справі № 6-79цс14).

Згідно положень частин 1 та 2 статті 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно п.5 п.п.1 розділу ХХ Податкового кодексу України, розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, станом на час виникнення спірних правовідносин про які зазначає позивач, становив 17 гривень, отже, враховуючи положення ч.1 ст.1047 ЦК України, якщо сума позики перевищує 170 гривень, письмова форма договору позики є обов`язковою.

Позивач зазначає на наявність у відповідача перед ним зобов`язань на суму 5000 доларів США, яку в перерахунку на національну валюту України гривню, зазначає як 137290 грн., що є більшим за розмір у 170 гривень, а отже наявність письмової форми договору, в даному випадку, є обов`язковою.

Згідно ч.1 ст.95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Згідно правової позиції висловленої Верховним Судом України в постанові від 11.11.2015 р. по справі №6-1967цс15, на підтвердження укладення договору позики та його умов згідно із ч.2 ст.1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми та дату отримання коштів.

З зазначених норм матеріального права вбачається, що саме розписка позичальника або інший письмовий документ має підтвердтити як передання позикодавцем, в даному випадку позивачем по справі ОСОБА_1 , позичальнику - відповідачу по справі ОСОБА_2 , так і отримання, грошових коштів та їх розмір, дату та наявність зобов`язання щодо їх повернення, а також інших обов`язків. Проте, стороною позивача не надано суду будь-яких документів, з яких можливо було встановити зазначене, а судом наявності будь-яких документів, які б підтверджували посилання позивача, не встановлено.

Враховуючи зазначене вище, є безпідставним і посилання позивача на наявність свідків, які б могли підтвердити факт як факт передачі позивачем так і факт отриманні відповідачем грошових коштів про які зазначає позивач та обов`язок і умови їх повернення позивачу.

Крім того, слід зазначити, що судом враховуючи клопотання сторони позивача (а.с.24), ухвалою від 10.10.2018 р. в судове засідання викликалися свідки зазначені у клопотанні (а.с.30-30зворот), проте в судове засідання свідки не з`явились, будь-яких заяв від свідків чи сторони позивача з цього приводу до суду не надходило.

Посилання позивача на наявність кримінальної справи, яка на думку позивача стосується спірних правовідносин, суд також вважає безпідставними оскільки будь-яких рішень суду, у тому числі у кримінальній справі, які б підтверджували обставини викладені позивачем щодо передачі та отримання відповідачем від позивача грошових коштів та за обставин про які зазначає позивач, суду надано не було.

Згідно ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Положеннями статей 81, 83 ЦПК України передбачено, обов`язок надання суду доказів.

Підстав звільнення позивача від доказування передбачених ст.82 ЦПК України, судом не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що стороною позивача не надано суду будь-яких належних, допустимих, достатніх доказів, які б підтверджували обставини на які посилається позивач, а судом таких доказів не встановлено, положення ч.6 ст.81 ЦПК України, яка визначає що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають у повному обсязі.

Згідно п.2 ч.5 ст.265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат.

Враховуючи що суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, приписи ст.141 ЦПК України, судовий збір сплачений позивачем за звернення до суду (а.с.1), розподілу не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 7, 10, 12, 13, 18, 76-83, 89, 95, 141, 247, 258, 259, 264, 265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - відмовити.

Рішення в повному обсязі складено 24.01.2020 р.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: О. М. Бульба