ПОСТАНОВА

Іменем України

22 січня 2020 року м. Кропивницький

справа № 398/4249/19

провадження № 22-ц/4809/304/20

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Голованя А. М., Мурашка С. І.,

за участю секретаря судового засідання Діманової Н. І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі: 1) ОСОБА_2 ,

2) ОСОБА_3 ,

3) Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮНИКАВТО»,

4) Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРТЕХГРУП-АВТО»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Регіональний

сервісний центр МВС в Кіровоградській області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 адвоката Тимошенко Юлії Анатоліївни на ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області (суддя Ніколаєв М. В.) від 03 грудня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНИКАВТО», Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРТЕХГРУП-АВТО» у якому просила про таке:

1)визнати недійсним договір комісії № 7532/18/000250 від 11 травня 2019 року, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «ЮНИКАВТО» та договір купівлі продажу транспортного засобу № 7532/18/000250 від 11 травня 2018 року між ТОВ «ЮНИКАВТО» і ОСОБА_3 щодо продажу автомобіля марки MAN, модель 26.410, КОНТЕЙНЕРОВОЗ-С, 2004 року випуску, колір білий, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 ;

2)визнати недійсними договір комісії № 7609/19/001383 вiд 09 жовтня 2019 року, укладений мiж ОСОБА_2 i ТОВ «ПАВАВТОПЛЮС» та договір купiвлi-продажу транспортного засобу № 7609/19/001383 вiд 09 жовтня 2019 року мiж ТОВ «ПАВАВТО-ПЛЮС» i ОСОБА_3 щодо продажу причепу марка KOGEL, модель А WE 18, ПР-ПЛАТФОРМА-Е, 1991 року випуску, колiр червоний, номер кузова (шасi, рама) НОМЕР_3 . свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 , номерний знак НОМЕР_5 ;

3)скасувати державну реєстрацію (перереєстрацію) транспортного засобу - автомобіля марки MAN, модель 26.41 СПЕЦIАЛIЗОВАНИЙ ВАНТАЖНИЙ КОНТЕЙНЕРОВОЗ-С, 2004 року випуску, колiр бiлий, номер кузова (шасi, рама) НОМЕР_6 , номерний знак НОМЕР_2 , здiйснену 11 травня 2018 року Територiальним сервiсним центром МВС 3541 на пiдставi договору комісії № 7532/18/000250 вiд 11.05.2018 року та договору купiвлi-продажу транспортного засобу № 7532/18/000250 вiд 11 травня 2018 року за ОСОБА_3 згідно свiдоцтва про реєстрацію транспортного засобу СХК НОМЕР_7 ;

4)скасувати державну реєстрацію (перереєстрацію) транспортного засобу - причепу марка KOGEL, модель А WE 18 СПЕЦIАЛIЗОВАНИЙ ПРИЧIП ПР-КОНТЕЙНЕРОВОЗ, 1991 року випуску, колiр червоний, номер кузова (шасi, рама) НОМЕР_3 , VIN-кoд WKOAWE018Ml НОМЕР_8 , номерний знак НОМЕР_9 (попереднiй номерний знак НОМЕР_5 ), здiйснену 09 жовтня 2019 року Територiальним сервiсним центром МВС 3541 на пiдставi договору комісії № 7609/19/001383 вiд 09 жовтня 2019 року та договору купiвлi-продажу транспортного засобу № 7609/19/001383 вiд 09 жовтня 2019 року за ОСОБА_3 згідно свiдоцтва про реєстрацiю транспортного засобу НОМЕР_10 ;

5)застосувати наслідки недiйсностi договору комісії № 7532/18/000250 вiд 11 травня 2018 року, договору купiвлi-продажу транспортного засобу № 7532/18/000250 вiд 11 травня 2018 року та договору комісії № 7609/19/001383 вiд 09 жовтня 2019 року, договору купiвлi-продажу транспортного засобу № 7609/19/001383 вiд 09 жовтня 2019 року, та витребувати в ОСОБА_3 шляхом вилучення в неї та передати спiввласникам - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 транспортнi засоби, а саме автомобiль MAN 26.410 СПЕЦIАЛIЗОВАНИЙ ВАНТАЖНИЙ КОНТЕЙНЕРОВОЗС, 2004 року випуску, колiр бiлий, номер кузова (шасi, рама) НОМЕР_6 , номерний знак НОМЕР_2 та причіп KOGEL А WE 18 СПЕЦIАЛIЗОВАНИЙ ПРИЧІП ПР-КОНТЕЙНЕРОВОЗ, 1991 року випуску, колiр червоний, номер кузова (шасi, рама) НОМЕР_3 , VIN-код WKOAWE018Ml125937, номерний знак НОМЕР_9 (попереднiй номерний знак НОМЕР_5 );

6)подiлити спiльне майно, набуте позивачем, ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 за час шлюбу шляхом визнання за ними по Ѕ частині кожного зі спірних транспортних засобів.

Свої вимоги позивачка обґрунтовувала твердженням про порушення оспорюваними правочинами її прав, як співвласника спірних транспортних засобів, які належали їй та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності оскільки, оскільки придбані ними в період їх шлюбу. ОСОБА_2 здійснив відчуження їх спільної власності без її згоди, наданої у встановленому законом порядку.

Одночасно позивачка подала до суду заяву про забезпечення позову в якій вона просила суд накласти арешт на спірні транспортні засоби, які тепер належать ОСОБА_3 із проведенням їх опису, а саме: на автомобіль MAN, модель 26.410 СПЕЦIАЛIЗОВАНИЙ ВАНТАЖНИЙ КОНТЕЙНЕРОВОЗ-С, 2004 року випуску, колiр бiлий, номер кузова (шасi, рама) НОМЕР_6 , номерний знак НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_11 від 11 травня 2018 року, видане Територіальним сервісним центром МВС 3541; причiп марки KOGEL, модель А WE 18 СПЕЦIАЛIЗОВАНИЙ ПРИЧІП ПР-КОНТЕЙНЕРОВОЗ, 1991 року випуску, колiр червоний, номер кузова (шасi, рама) НОМЕР_3 , VIN-код WKOAWE018Ml125937, номерний знак НОМЕР_9 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_10 від 09 жовтня 2019 року, видане Територіальним сервісним центром МВС 3541; оголосити у розшук вказані транспортні засоби та передати їх на відповідальне зберігання ФОП ОСОБА_4 за адресою місця зберігання : АДРЕСА_1 .

Заява обґрунтована тим, що, на переконання позивачки, є ймовірність того, що до ухвалення законного рішення суду відповідач ОСОБА_3 може вчинити дії, спрямовані на подальше відчуження спірних транспортних засобів, а отже неможливість повернення спірного майна у разі задоволення позову про витребування майна. Крім того, позивачка вважає, що оскільки спірні транспортні засоби знаходяться у володінні ОСОБА_3 , то існує ймовірність того, що відповідач може знищити, пошкодити, розукомплектувати, переобладнати транспортні засоби з метою їх неповернення законному власнику на виконання рішення суду, а подальша експлуатація транспортних засобів відповідачем може призвести до погіршення корисних властивостей цього майна та його знецінення. Враховуючи, що фактичне місце знаходження транспортних засобів та їх технічний стан невідомі позивачці, вона вважає, що існує необхідність оголошення їх в розшук та передачі на зберігання незацікавленій особі.

Короткий зміст рішення суду

Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03 грудня 2019 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково, а саме: накладено арешт належні ОСОБА_3 автомобілі MAN, модель 26.410 СПЕЦIАЛIЗОВАНИЙ ВАНТАЖНИЙ КОНТЕЙНЕРОВОЗ-С, 2004 року випуску, колiр бiлий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_6 , номерний знак НОМЕР_2 та причеп марки KOGEL, модель АWE 18, СПЕЦIАЛIЗОВАНИЙ ПРИЧІП СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ ПР-КОНТЕЙНЕРОВОЗ, 1991 року випуску, колiр червоний, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_12 , номерний знак НОМЕР_9 з проведенням опису зазначених транспортних засобів та заборонено проведення будь-яких дій по їх відчуженню. В задоволенні іншої частині заявлених вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Суд мотивував своє рішення тим, що з матеріалів, які додані до заяви позивачки вбачається, що спірні транспортні засоби були набуті ОСОБА_3 у колишнім чоловіка позивачки ОСОБА_2 . Взявши до уваги предмет позову, співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, маючи на меті забезпечення балансу прав усіх учасників судового процесу, суд дійшов висновку, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист та поновлення порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся, тому слід забезпечити позов шляхом накладення арешту на витребуване майно. Щодо вимоги про оголошення у розшук транспортних засобів, суд зазначив, що вказана вимога є передчасною, бо заявником не надано доказів їх переховування, а щодо передачі транспортних засобів на відповідальне зберігання ФОП ОСОБА_4 , суд вказав, що з поданої заяви неможливо встановити як саме вказаний захід покликаний забезпечити виконання можливого рішення суду, крім того, суду не зрозуміло чи заінтересована ФОП ОСОБА_4 у результатах розгляду справи.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Представник ОСОБА_3 адвокат Тимошенко Юлії Анатоліївни, діючи від імені і в інтересах свого клієнта, подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції від 03 грудня 2019 року про накладення арешту на транспортні засоби, проведення їх опису та заборону вчинення будь-яких дій по їх відчуженню.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що оскаржуване судове рішення є необґрунтованим. Суд не навів мотивів свого висновку про існування небезпеки заподіяння шкоди правам позиваки та реальності загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, адже позивач не надав доказів дійсності намірів відповідача на недобросовісну поведінку стосовно свого майна. Крім того, всупереч вимогам п. 8 ст. 153 ЦПК України, в ухвалі про забезпечення позову суд не вирішив питання зустрічного забезпечення.

В частині відмови в задоволенні заяви позивачки про розшук майна та його передачу на зберігання третій особі, ухвала суду ніким не оскаржується, а отже, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, її законність і обґрунтованість в цій частині не перевіряється судом апеляційної інстанції.

Узагальнені доводи і заперечень відзиву на апеляційну скаргу

Позивачка ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу в якому заперечила проти вимог і доводів відповідачки ОСОБА_3 , зазначивши, що вони є необґрунтованими та такими, що не спростовують правильність висновків суду першої інстанції. Вона вражає ухвалу суду законною і обґрунтованою.

Третя особа, Регіональний сервісний центр МВС в Кіровоградській області у своєму відзиві зазначив про відсутність у нього заперечить проти апеляційної скарги відповідача. При цьому він також повідомив про реєстрацію обтяження спірних транспортних засобів на підставі ухвали суду.

Позиції учасників справи в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції

Представник відповідачки ОСОБА_3 адвокат Тимошенко Ю. А. підтримала подану нею апеляційну скаргу.

Представник позивачки адвокат Пашковський А. А. заперечив проти апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві.

Інші учасники справи, повідомлені належним чином про час, дату та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилися.

Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Одним із способів забезпечення позову, передбачених ч. 1 ст. 150 ЦПК України, являється накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне виконання судового рішення та ефективний захист його прав або інтересів, їх поновлення, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у виконанні рішення.

Пленумом Верховного Суду України у п. 4 постанови від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З позовної заяви вбачається, що позивачка заперечує дійсність оспорюваних нею правочинів, на підставі яких право власності на транспортні засоби перейшло до ОСОБА_3 , вимагає визнання їх судом недійсними та поновлення сторін у правах, зокрема повернення майна в натурі.

На обґрунтування своїх вимог вона надала суду певні письмові докази.

Суд першої інстанції правильно оцінив обставини, які мають значення для вирішення питання про забезпечення позову, врахував можливі ризики, які реально загрожують невиконанням або утрудненням виконання можливого рішення суду, а саме: невжиття заходів забезпечення позову може, в конкретному випадку, привести до втрати витребуваного майна відповідачем та формального характеру можливого рішення суду і зробити недосяжною кінцеву мету правосуддя захист інтересів осіб, які звернулися до суду, і реальне поновлення їхніх порушених прав.

Суд обґрунтовано вважав накладення арешту на належне відповідачці майно адекватним і співмірним пред`явленим вимогам способом забезпечення позову.

До того ж, такий спосіб є найменш обтяжливим для ОСОБА_3 так, як не позбавляє її права володіти і користуватися своїм майном, а лише тимчасово обмежує реалізацію правомочності розпорядження ним, тобто унеможливлює втрату нею права власності до вирішення спору, водночас гарантує виконання можливого рішення суду.

Твердження відповідача про те, що надуманість висновку суду про наявність ризиків невиконання рішення суду та забезпечення ефективного захисту є помилковим так, як обставини цієї справи, викладені у заявах сторін до суду, вказують на протилежне.

Крім того, норми законодавства, які регулюють обіг транспортних засобів, не гарантують дійсному власнику або співвласнику повну безпеку від протиправного позбавлення належного йому права, але надають можливість захисту свого права, зокрема, в судовому порядку.

У зв`язку з цим апеляційний суд відхиляє безпідставне твердження відповідачки про те, що висновок суду про наявність загроз незабезпечення позову ґрунтується на необґрунтованих припущеннях.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції ст. 153 ЦПК України, а саме про не вирішення судом питання зустрічного забезпечення.

Відповідно ч. 1 ст. 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Отже, підставою для зустрічного забезпечення є обґрунтоване припущення про спричинення відповідачу збитків вжитими судом заходами забезпечення позову.

Позивач у заяві про забезпечення позову виклав свою пропозицію по зустрічному забезпеченню, але суд першої інстанції не вбачав достатніх підстав для його застосування.

Відповідачка не подала заяву про зустрічне забезпечення, в апеляційній скарзі нічого не зазначила про наявність у неї збитків через забезпечення позову або можливість їх виникнення у майбутньому.

У цьому випадку відсутні підстави, передбачені ч. 3 ст. 154 ЦПК України, для обов`язкового застосування зустрічного забезпечення.

За таких обставин доводи апеляційної скарги про порушення судом положень закону про зустрічне забезпечення є безпідставним.

Проте, колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Кропивницького апеляційного суду дійшла висновку, що суд першої інстанції вийшов за межі вимог позивачки про забезпечення позову (порушив принцип диспозитивності цивільного судочинства) і з власної ініціативи вжив додатковий захід забезпечення окрім накладення арешту, встановив заборону проведення будь-яких дій по відчуженню транспортних засобів.

Оскільки арешт майна за своєю суттю являється накладенням заборони на реалізацію правомочності розпорядження (відчуження) майном з метою його збереження до визначення подальшої долі, а тому додаткова вказівка суду у резолютивній частині оскаржуваної ухвали про вставлення заборони на відчуження майна є зайвою.

При цьому суд жодним чином не мотивував своє рішення в цій частині.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України одним з видів забезпечення позову являється заборона вчиняти певні дії.

Суд першої інстанції сформулював резолютивну частину своєї ухвали таким чином, що вона може розумітися лише як така, що передбачає вжиття двох самостійних заходів забезпечення: накладення арешту та встановлення заборони на вчинення певної дії.

Проте, судове рішення в цій частині суперечить змісту вимоги позивачки. Тим самим суд порушив норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання в цій частині.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Вирішуючи заявлені позивачкою вимоги про забезпечення позову суд першої інстанції правильно застосував норми процесуального права і доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Однак, вихід судом за межі пред`явленої позивачкою вимоги є процесуальним порушенням, яке привело до неправильного вирішення питання в цій частині, а отже вимоги апеляційної скарги про скасування ухвали в частині встановлення заборони на проведення будь-яких дій по відчуженню транспортних засобів підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 376, 382 - 384ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Вимоги апеляційної скарги представника ОСОБА_3 адвоката Тимошенко Юлії Анатоліївни задовольнити частково.

Ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03 грудня 2019 року скасувати в частині встановлення заборони проведення будь-яких дій по відчуженню транспортних засобів, а в решті судове рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 28 січня 2020 року.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді А. М. Головань

С. І. Мурашко