Справа № 390/160/19
Провадження №2/390/19/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" січня 2020 р. Кіровоградський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді Гершкул І.М.,

при секретарі Магомедовій А.С.,

за участю:

представника позивача - адвоката Курлейко О.С.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача - адвоката Пантелєєва О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Кропивницький за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Бережинської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання свідоцтва на право власності на будівлю та договору дарування недійсними,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Бережинської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання свідоцтва на право власності на будівлю та договору дарування недійсними. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 11.05.1970 року виконавчим комітетом Кіровоградської районної ради на ім`я ОСОБА_2 видано свідоцтво на забудову садиби в селі Бережинка Кіровоградського району Кіровоградської області на земельній ділянці колгоспу «Заповіт Леніна». Рішенням загальних зборів вказаного колгоспу ОСОБА_2 виділено присадибну ділянку під будівництво житлового будинку розміром 0,24 га. У квітні 1989 року на ім`я ОСОБА_2 бюро технічної інвентаризації видано технічний паспорт на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Рішенням Бережинської сільської ради №737 від 15.12.1997 року ОСОБА_2 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,24 га., призначену для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . У 2018 році через свого представника ОСОБА_2 ознайомився з документами, які знаходяться в ОКП "Кіровоградське ООБТІ" та Державному архіві Кіровоградської області. Після чого ОСОБА_2 стало відомо, що в 1987 році під час опису колгоспних дворів, без відома членів сім`ї, його сестра ОСОБА_4 записала головою колгоспного двору, що знаходився за адресою: АДРЕСА_1 , їх матір ОСОБА_5 . У свідоцтві на право власності на будівлю, яке оформлене Бережинською сільською радою 14.01.1988 року зазначено, що вказане домоволодінні належить на праві особистої власності ОСОБА_5 . У травні 1993 року ОСОБА_4 звернулась до Бережинської сільської ради, де посвідчено договір дарування на спірне домоволодіння, яке належало членам колгоспного двору на праві сумісної власності - сім`ї ОСОБА_6 , в тому числі і ОСОБА_5 . Згідно відомостей ОКП "Кіровоградське ООБТІ" право власності на спірний житловий будинок зареєстровано за ОСОБА_4 і ОСОБА_2 , згідно договору дарування від 11.05.1993 року, проте до сьогодні ні позивачу, ні членам його сім`ї не було відомо про існування договору дарування. Позивач вважає, що зазначений договір дарування слід визнати недійсним, оскільки, згідно вказаного договору ОСОБА_5 подарувала будинок у с. Бережинка своїй дочці ОСОБА_4 та сину ОСОБА_2 , що свідчить про помилку в написанні по-батькові дарувальника, яка є ОСОБА_5 , а не ОСОБА_5 . Крім того, в оспорюваному договорі дарування відсутні паспортні дані дарувальника та обдарованих. У графі підписи сторін зазначено дарувальник і тільки один обдарований і стоїть підпис ОСОБА_4 . Жодного прізвища та імен по-батькові в договорі в цій графі не зазначено. У договорі зазначено, що договір складено у двох примірниках із яких перший залишається у сільській раді на зберігання, а другий примірник, що має силу оригіналу видається на руки дарувальнику, тобто ОСОБА_4 , яка в подальшому використала договір дарування для реєстрації права власності. В оспорюваному договорі дарування не зазначена адреса домоволодіння, яке передається в дар, не зважаючи на те, що адреса на це домоволодіння вже була на час укладання оспорюваного договору дарування. Оспорюваний договір дарування не містить жодних відомостей про те, що його посвідчено посадовою особою, на яку рішенням виконавчого комітету Бережинської сільської ради покладено вчинення нотаріальних дій. Стосовно законності оформлення свідоцтва на право власності на будівлю та права власності на домоволодіння, яке стало предметом оспорюваного договору дарування, позивач зазначає, що майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності та не може бути визначено, як особисте майно ОСОБА_5 . В оспорюваному договорі дарування відсутня інформація про згоду будь-кого з членів колгоспного двору на відчуження їхнього домоволодіння в будь-який спосіб. Також у договорі немає посилання на рішення Органу опіки та піклування про згоду на відчуження жилого будинку в якому зареєстрована та проживає малолітня дитина ОСОБА_9 . На підставі викладеного позивач вважає, що свідоцтво на право власності на будівлю та договір дарування є недійсними та звернувся до суду для захисту порушених прав.

Представник позивача - адвокат Курлейко О.С. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, а щодо доводів і доказів сторони відповідача, то вважає їх необґрунтованими, недоведеними належними та допустимими доказами (т.1, а.с.133-136).

Відповідачем Бережинською сільською радою Кропивницького району Кіровоградської області надано заяву про розгляд справи без участі їх представника, а також не заперечували проти задоволення позовних вимог (т.1, а.с.26, 29, 206). У судовому засіданні секретар Бережинської сільської ради Бомбіна Л.Ф. пояснила, що сільська рада не має можливості надати витребувану судом і сторонами інформацію, оскільки рішення сільської ради, які ухвалено до 2015 року здані до архіву Кропивницької РДА. По суті справи надати пояснень не має змоги, оскільки перебуває на посаді секретаря не так давно. Всі облікові записи здійснювалися Бережинською сільською радою згідно інструкції з по-господарського обліку.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився за станом здоров`я, повідомлений про дату, час і місце судового засідання в установленому законом порядку, відзив на позовну заяву не подавав (т.1, а.с.221).

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог, оскільки позов є безпідставним і необґрунтованим, а тому просив суд відмовити у задоволенні позову. Надав суду відзив на позовну заяву та письмові заперечення у яких зазначив, що відсутні докази того, що ОСОБА_10 і ОСОБА_5 , а також позивач і члени його сім`ї були членами колгоспу. Згідно договору купівлі-продажу від 12.12.1968 року ОСОБА_10 придбав у ОСОБА_11 спірний житловий будинок, а тому вказаний будинок не має статусу колгоспного двору. Після смерті ОСОБА_10 спадщину оформлено ОСОБА_5 , а документи містять описки, які підлягають виправленню та не впливають на законність прийнятих рішень. Договір дарування відповідає вимогам чинного на момент його укладення законодавства. Факт дійсності намірів ОСОБА_5 передати спірний будинок у спільну власність дітей підтверджується заповітом від 22.05.1992 року, згідно якого спадкоємцями є ОСОБА_2 і ОСОБА_4 у рівних частках. Зазначив про пропуск позивачем строку позовної давності та відсутність поважних причин її пропуску, що є підставою для відмови у задоволенні позову (т.1, а.с.115-117, 121-123, 149, 181-185).

Представник відповідача - адвокат Пантелєєв О.М. у судовому засіданні заперечив проти задоволення позову, оскільки позовні вимоги не доведено належними та допустимими доказами, що вказано у відзиві наданому відповідачем, а також пропущено строк позовної давності без будь-яких поважних причин.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що у період із 1947 року по 1968 рік проживала у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що розташований по сусідству з домоволодінням АДРЕСА_1 . У вказаний період за адресою: АДРЕСА_1 , було розташоване занедбане домоволодіння у виді сараю. Приблизно у 1968 році власниками вказаного домоволодіння стали ОСОБА_13 і ОСОБА_14 у яких було двоє дітей, а також із ними проживали дід і бабуся, загалом їх було шестеро чоловік. Одразу після цього, вони знесли сарай і почали будувати будинок, який закінчили приблизно через рік-два.

Свідок ОСОБА_15 суду пояснила, що проживає за адресою: АДРЕСА_2 . ОСОБА_16 відомий їй, як син ОСОБА_17 , які проживали по сусідству. ОСОБА_18 померла давно. Близько 25 років тому остання попросила її та ще одну знайому сходити разом із нею до будинку в с. Бережинка, Кіровоградського району Кіровоградської області, який мати подарувала ОСОБА_17 та остання мала намір переїхати туди жити. Проте, на той час у будинку проживали брат ОСОБА_19 разом із дружиною. ОСОБА_18 дуже боялася невістку, а прийшовши до будинку остання вийшла на подвір`я та погрожуючи прогнала їх.

Заслухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

Судом встановлено, що згідно договору дарування від 11.05.1993 року, який посвідчено секретарем виконавчого комітету Бережинської сільської ради та зареєстровано в реєстрі нотаріальних дій за №21, ОСОБА_5 подарувала дочці ОСОБА_4 та сину ОСОБА_14 жилий будинок із надвірними будівлями, а останні прийняли у дар вище вказане, що знаходиться в с. Бережинка, Кіровоградського району Кіровоградської області, що також підтверджується копією витягу з реєстру нотаріальних дій Бережинської сільської ради (т.1, а.с.9, 137-138).

Згідно свідоцтва про право власності на будівлю від 14.01.1988 року житловий будинок із надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві власності колгоспному двору головою якого є ОСОБА_5 (т.1, а.с.10).

Рішенням виконавчого комітету народних депутатів Кіровоградської районної ради «Про оформлення права власності на домоволодіння, що розташовані в с. Бережинка Бережинської сільської ради» №52 від 05.02.1987 року вирішено оформити право особистої власності на домоволодіння згідно списку та видати громадянам і головам колгоспних дворів свідоцтва про право особистої власності, зокрема АДРЕСА_1 , ОСОБА_5 - колх. (т.1, а.с.11).

Рішенням виконавчого комітету Бережинської сільської ради Кіровоградського району №2 від 22.01.1970 року ОСОБА_2 дозволено згідно житлового проекту будівництво нового житлового будинку на садибі, яка знаходиться на землі колгоспу «Заповіт Леніна» та розміщена між сусідами ОСОБА_21 і ОСОБА_22 (т.1, а.с.12).

Свідоцтво на забудову садиби в сільських населених пунктах УРСР свідчить, що ОСОБА_2 дозволено будівництво у період із 1970 по 1972 роки житлового будинку у с. Бережинка, Кіровоградського району Кіровоградської області, згідно рішенням Бережинської сільської ради №2 від 22.01.1970 року, на садибі, яка знаходиться на землі колгоспу «Заповіт Леніна» та розміщена між сусідами ОСОБА_21 і ОСОБА_22 (т.1, а.с.13-14).

Технічний паспорт на жилий дім індивідуального житлового фонду за адресою: АДРЕСА_1 , свідчить, що станом на квітень 1989 року проведено технічну інвентаризацію будівель за вказаною адресою, згідно якої вказано, що житловий будинок 1969 року побудови, а решта будівель побудовано після 1970 року (т.1, а.с.15-17)

Рішенням Бережинської сільської ради Кіровоградського району №737 від 15.12.1997 року передано ОСОБА_2 у приватну власність земельну ділянку площею 0,24 га. за адресою: АДРЕСА_1 , призначену для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (т.1, а.с.18).

Архівна довідка №47391 від 20.06.2018 року, видана ОКП "Кіровоградське ООБТІ", свідчить, що станом на 01.01.2013 року право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_4 та ОСОБА_14 , згідно договору дарування №21 від 11.05.1993 року, дата останньої інвентаризації 07.09.1993 року (т.1, а.с.19).

Згідно довідки №1884 від 02.11.2018 року, виданої Бережинською сільською радою Кіровоградського району Кіровоградської області, станом на 15.04.1991 року по АДРЕСА_1 , згідно по-господарської книги №10 особового рахунку № НОМЕР_1 були зареєстровані та проживали: ОСОБА_5 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_9 (т.1, а.с.20).

Лист Бережинської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської №01-14/118/1 від 18.03.2019 року свідчить, що ОСОБА_5 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1, а.с.44).

На запит суду Кіровоградським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Кіровоградській області надано відповідь №464-14.9-04-08 від 20.03.2019 року та копію актового запису про смерть №12 від 20.04.1995 року, складеного виконавчим комітетом Бережинської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської на ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1, а.с.46-47).

Листом Кропивницького міського відділу державної реєстрації смерті ГТУЮ у Кіровоградській області №441-14.12-01/01-10 від 21.03.2019 року направлено повний витяг із Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №9 від 21.03.2019 року, згідно якого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Кіровоград, актовий запис №2311 (т.1, а.с.48-49).

На запит суду Державним нотаріальним архівом у Кіровоградській області надано лист №264/01-21 від 04.04.2019 року, яким повідомлено, що відповідно до алфавітних книг спадкових справ із 1995 по 2003 роки другої кіровоградської державної нотаріальної контори, алфавітних книг спадкових справ із 1995 по 2004 роки кіровоградської районної державної нотаріальної контори свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , не видавалися (т.1, а.с.58-61).

На запит суду Кропивницькою міською державною нотаріальною конторою №1 надано лист №959/01-16 від 23.04.2019 року, яким повідомлено, що після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , на підставі заяви ОСОБА_16 про прийняття спадщини заведено спадкову справу №852/2005. Матеріали спадкової справи містять заяву ОСОБА_3 про відмову від спадщини. ОСОБА_16 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку житлового будинку за адресою: АДРЕСА_4 . Інші спадкоємці не зверталися, заповіт відсутній (т.1, а.с.68-98, 155).

Відповідно договору купівлі-продажу від 12.12.1968 року, який нотаріально посвідчений виконкомом Бережинської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, ОСОБА_25 продала, а ОСОБА_10 купив будинок, що знаходиться в с. Бережинка та належить продавцю на підставі по-господарської книги та свідоцтва про право на спадщину (т.1, а.с.118).

22.05.1992 року ОСОБА_5 склала заповіт, який посвідчений секретарем виконавчого комітету Бережинської сільської ради та зареєстровано в реєстрі за №35, згідно якого все своє майно заповіла ОСОБА_14 та ОСОБА_4 порівну (т.1, а.с.119).

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_26 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , працювали у колгоспі «Заповіт Леніна» Бережинської сільської ради Кіровоградського району, рік вступу в члени колгоспу 08.04.1968 року, що підтверджується копіями трудових книжок колгоспника, звільнені у зв`язку з виходом на пенсію (т.1, а.с.139-143).

По-господарська книга №10 особовий рахунок № НОМЕР_1 свідчить, що домоволодіння (будинок) за адресою: АДРЕСА_1 , обліковувалось, як колгоспний двір, головою якого була ОСОБА_5 , а членами були син ОСОБА_14 , невістка ОСОБА_26 , онук ОСОБА_23 , онучка ОСОБА_24 , правнучка ОСОБА_9 (т.1, а.с.153-154).

Витяг із протоколу загальних зборів колгоспників колгоспу «Заповіт Леніна» Бережинська сільська рада Кіровоградського району №31 свідчить, що колгоспнику ОСОБА_14 виділено присадибну ділянку під будівництво житлового будинку в розмірі 0,24 га. між сусідами ОСОБА_21 і ОСОБА_27 (т.1, а.с.196).

Довідка №717 від 27.05.2019 року, яку видано виконкомом Бережинської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, свідчить, що станом на 05.02.1987 року та 14.01.1988 року, згідно запису по-господарської книги №4 особовий рахунок № НОМЕР_2 головою колгоспного двору за адресою: АДРЕСА_1 , записано ОСОБА_5 , а також були зареєстровані та проживали: ОСОБА_5 ; ОСОБА_14 ; ОСОБА_26 ; ОСОБА_23 (т.1, а.с.197).

Довідка №718 від 27.05.2019 року, яку видано виконкомом Бережинської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, свідчить, що станом на 01.01.1991 року та 15.04.1991 року, згідно запису по-господарської книги №10 особовий рахунок № НОМЕР_1 головою колгоспного двору за адресою: АДРЕСА_1 , записано ОСОБА_5 , а також були зареєстровані та проживали: ОСОБА_5 ; ОСОБА_14 ; ОСОБА_26 ; ОСОБА_23 ; ОСОБА_24 (т.1, а.с.198).

Довідка №719 від 25.07.2019 року, яку видано виконкомом Бережинської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, свідчить, що станом на 11.05.1993 року, згідно запису по-господарської книги №10 особовий рахунок № НОМЕР_1 головою колгоспного двору за адресою: АДРЕСА_1 , записано ОСОБА_5 , а також були зареєстровані та проживали: ОСОБА_5 ; ОСОБА_14 ; ОСОБА_26 ; ОСОБА_23 ; ОСОБА_24 ; ОСОБА_9 (т.1, а.с.199).

Довідка №783 від 04.06.2019 року, яку видано виконкомом Бережинської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, свідчить, що кожні п`ять років заповнюються нові по-господарські книги та змінюються номери особових рахунків, зокрема за адресою: АДРЕСА_1 , з 1986 року по 1990 рік особовий рахунок № НОМЕР_2 , а з 1991 року по 1995 рік №434 (т.1, а.с.200).

Архівна довідка Державного архіву Кіровоградської області №Д-1124/2037/01-17 від 21.08.2019 року свідчить, що у документах архівного фонду «Колгосп ім. Леніна Бережинської сільської ради с. Бережинка Кіровоградського району Кіровоградської області» у протоколі засідання правління колгоспу №3 від 09.04.1968 року є рішення про прийняття ОСОБА_14 (так у документі) у члени колгоспу з 27.03.1968 року (т.1, а.с.223).

Листами Бережинської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області №01-14/500/1 та №01-14/501/1 від 18.11.2019 року повідомлено, що житловий будинок, який згідно договору купівлі-продажу від 12.12.1968 року продано ОСОБА_25 знаходиться у АДРЕСА_1 . Рішення про виділення земельної ділянки під забудову ОСОБА_2 відсутнє, згідно запису по-господарської книги особовий рахунок із квітня 1995 року записано на ОСОБА_14 у зв`язку зі смертю ОСОБА_5 (т.2, а.с.13-14).

Листом Бережинської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області №01-14/526/1 від 09.12.2019 року повідомлено, що сільська рада не може надати рішення сесій сільської ради, якими присвоєно назву вул. Гагаріна та домоволодінню номер 79, оскільки рішення відсутні та здані в архів (т.2, а.с.13-14).

Судом оглянуто та вивчено у судовому засіданні матеріали інвентаризаційної справи №243 на будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Статтями 12, 13, 81, 89 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно ст.120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Позовні вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право власності на будівлю від 14.01.1988 року, яке видано Бережинською сільською радою на ім`я ОСОБА_5 , суд вважає обґрунтованими, оскільки свідоцтво видано на ім`я ОСОБА_5 , проте в дійсності остання була ОСОБА_5 , що підтверджується наведеними вище доказами. Крім цього, наведені вище матеріали справи свідчать, що будинок за адресою: АДРЕСА_1 , виходячи з записів у по-господарській книзі та рішення Кіровоградського райвиконкому №52 від 05.02.1987 року належав до суспільної групи колгоспний двір, а свідоцтво містить вказівку, що будинок належить ОСОБА_5 на праві особистої власності, а далі у свідоцтві зазначено, що домоволодіння належить колгоспному двору головою якого є ОСОБА_5 , що суперечить викладеним вище вимогам законодавства, оскільки майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності, а ОСОБА_5 не була єдиним членом колгоспного двору згідно наведених вище довідок сільської ради.

Відповідно ст.48 ЦК УРСР недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей.

Згідно ст.121 ЦК УРСР володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору.

Позовні вимоги про визнання недійсним договору дарування від 11.05.1993 року суд вважає також обґрунтованими, оскільки згідно вказаного договору будинок належить дарувальнику на підставі по-господарської книги №10 особовий рахунок НОМЕР_1, проте вказаний запис у по-господарській книзі стосується ОСОБА_5 , а дарувальником є ОСОБА_5 . Будинок за адресою: АДРЕСА_1 , належав до суспільної групи колгоспний двір і ОСОБА_5 не була єдиним членом колгоспного двору, проте в оспорюваному договорі дарування відсутня інформація про згоду інших членів колгоспного двору на відчуження домоволодіння в будь-який спосіб. Договір дарування підписано дарувальником і лише одним обдарованим, а згідно договору обдарованими є двоє осіб. Витяг із реєстру нотаріальних дій Бережинської сільської ради, містить також лише підписи дарувальника та одного обдарованого ОСОБА_4

Договір купівлі-продажу від 12.12.1968 року, згідно якого ОСОБА_25 продала, а ОСОБА_10 купив будинок у с. Бережинка, а також лист Бережинської сільської ради №01-14/500/1 від 18.11.2019 року щодо адреси будинку за вказаним договором суд оцінює критично, оскільки договір не містить адреси будинку, а інформація викладена у листі сільської ради не підтверджена первинними документами.

Доводи відповідача викладені у відзиві на позовну заяву про те, що спірний будинок не відноситься до суспільної групи колгоспний двір і позивач не є членом колгоспу є необґрунтованими та спростовуються наведеними вище доказами.

До позовної заяви позивачем долучено заяву про поновлення пропущеного процесуального строку на подання позову до суду, яку обґрунтовано тим, що належний його сім`ї будинок за адресою: АДРЕСА_1 , без його згоди було оформлено у 1993 році на нього та його сестру ОСОБА_4 у рівних частках, про що йому стало відомо лише у 2018 році, після ознайомлення з документами в ОКП "Кіровоградське ООБТІ", а до цього часу ні він, ні члени його сім`ї не знали про існування договору дарування будинку від 11.05.1993 року (т.1, а.с.21).

Відповідно пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року правила цього Кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред`явлення яких, установлений законодавством, що діяло раніше, не закінчився до набрання чинності зазначеним Кодексом.

Згідно ст.71 ЦК УРСР 1963 року, який діяв на час виникнення правовідносин, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки, а ст.75 ЦК УРСР передбачено, що позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін.

За вимогами ст.76 ЦК УРСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і перериву перебігу строків позовної давності встановлюються законодавством Союзу РСР і статтями 78 і 79 цього Кодексу.

Відповідно ст.80 ЦК УРСР закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами N 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Позивач просив визнати поважними причини пропуску строку звернення з позовом до суду посилаючись на те, що він дізнався про оскаржувані свідоцтво та договір лише у 2018 році.

Право на позов у позивача виникло після 19.04.1995 року, трирічний строк позовної давності, встановлений ст.71 ЦК УРСР, 1963 року, минув до набрання чинності ЦК України.

Оцінюючи доводи позивача про поважність причин пропуску строку на звернення до суду з даним позовом, суд враховує, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5 , яка є матір`ю позивача та до дня смерті проживала у спірному будинку, а після її смерті відкрилась спадщина, зокрема на спірний будинок. Позивач постійно проживав у спірному будинку. Зважаючи на отримання свідоцтва на забудову, виготовлення технічного паспорта, отримання 15.12.1997 року у власність земельної ділянки на якій розташований спірний будинок, мав намір оформити право власності на спірний будинок, проте не оформив. Враховуючи пояснення свідка ОСОБА_15 про супроводження у 1995 році ОСОБА_4 до подарованого матір`ю будинку в с. Бережинка, Кіровоградського району Кіровоградської області, оскільки остання мала намір переїхати до вказаного будинку жити, проте там проживав брат ОСОБА_14 , який із родиною перешкоджали. Отже саме з 19.04.1995 року позивач при оформленні спадщини повинен був і міг довідатися про порушення свого права та про особу, яка його порушила, а тому після вказаної дати підлягає обрахуванню загальний строк позовної давності тривалістю три роки. Натомість, позивач звернувся до суду з позовом лише 04.02.2019 року, тобто після спливу трирічного строку позовної давності. Поважних причин пропущення строку позовної давності, які підтверджені будь-якими доказами, позивачем і його представником суду не наведено. Наведені позивачем обставини не можуть бути визнані поважними. Обставини зупинення та переривання перебігу строку позовної давності не встановлено. Відповідачем і його представником заявлено про застосування наслідків спливу строку позовної давності. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, проте строк звернення з позовом до суду за захистом порушеного права позивач пропустив більше ніж на 20 років, а наведені причини пропуску не можуть бути визнані поважними, а тому він поновленню не підлягає.

Таким чином, зваживши у сукупності наведені вище обставини, суд вважає, що позов необхідно залишити без задоволення з підстав пропуску позовної давності.

Вирішуючи питання щодо судових витрат суд, враховуючи рішення прийняте по суті, вважає, що понесені позивачем судові витрати не підлягають стягненню з відповідача, що відповідає ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.48, 71, 76, 80, 120, 121 ЦК УРСР, ст.ст.12, 13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_2 ( АДРЕСА_5 ) до Бережинської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області (27605, Кіровоградська область, Кропивницький район, с. Бережинка, вул. Боженка, 107), ОСОБА_1 ( АДРЕСА_6 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_7 ) про визнання свідоцтва на право власності на будівлю та договору дарування недійсними - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення ОСОБА_5 законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, ОСОБА_5 законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 27.01.2020 року.

Суддя Кіровоградського районного суду

Кіровоградської області І.М. Гершкул