Справа № 175/1767/18
Провадження № 2/175/561/18
07 грудня 2020 року смт. Слобожанське
Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Новік Л.М.,
за участю секретаря Сапай О.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Слобожанське Дніпропетровської області позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про оспорювання батьківства та виключення відомостей про батька із актового запису про народження дитини,
Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про оспорювання батьківства та виключення відомостей про батька із актового запису про народження дитини, які обґрунтовує, тим, що громадянин Російської Федерації ОСОБА_1 та громадянка України ОСОБА_2 були знайомі досить давно через знайомих. Відповідачка неодноразово приїздила до своїх родичів в м. Москва де підтримувала стосунки із Позивачем. Він також бував у м. Дніпро. Під час однієї із таких поїздок 24-26 грудня 2008 року в них був статевий акт. Після чого Відповідач повернувся в Москву де він постійно проживає. Приблизно 16-20 січня 2009 р. ОСОБА_2 зателефонувала Відповідачеві та повідомила, що завагітніла від нього. В середині лютого 2009 р. останній приїхав в м. Дніпро та виходячи із ситуації, що склалась вони вирішили укласти шлюб на якому наполягала позивачка. 06.03.2009 р. позивач зареєстрував шлюб із відповідачкою. Після весілля, 30-31 березня 2009 р. сторони переїхали жити в Москву.
ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідачка народила дитину - ОСОБА_3 . З огляду на те, що дитина народилася в зареєстрованому шлюбі за законодавством Російської Федерації позивача було записано її батьком і визначено анкетні дані (прізвище та по батькові). Дана обставина підтверджується копією свідоцтва про народження від 04.08.2009 р. Місце проживання дитини зареєстровано за адресою проживання позивача АДРЕСА_1 . Відповідачка із 11.11.2009 року також зареєстрована на території Російської Федерації. До народження дитини позивачка інформувала його про те, що при обстеженні в жіночій консультації в неї було встановлено якісь фізіологічні проблеми з вагітністю і через це дитина мала народитися недоношеною, в більш ранні строки ніж 9 місяців. При нормальних обставинах дитина мала б народитися у вересні-жовтні 2009 року, але не в липні 2009 року. Потім позивач дізнався, що дитина народилася в нормальні строки, а не раніше як говорила відповідачка. На час запліднення позивач не перебував в Україні. Відповідачка була вагітна до вступу з ним у статевий зв`язок і свідомо приховала таку інформацію. Після нетривалого проживання з ним, відповідачка з дитиною повернулася в Україну. Соціальні виплати на дитину були оформлені на його ім`я, навіть після того як відповідачка з дитиною виїхали проживати до України він їх отримував і пересилав відповідачці. 02.03.2012 року рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області шлюб між ними було розірвано. 30.11.2011 року ОСОБА_2 подала до суду позов про стягнення з нього аліментів на утримання дитини. 10.12.2012 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області було відкрито провадження у справі за його позовом про оспорювання батьківства та виключення відомостей про особу як батька дитини із актового запису про народження, в процесу взаємних поступок сторони дійшли згоди про позасудове врегулювання спору та 03.04.2013 року за заявою його представника позов було залишено без розгляду.
Просить суд виключити відомості про ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина Російської Федерації як батька дитини із актового запису про народження №3025 04.08.2009 р., складеного Дмитрівським відділом ЗАГС управління ЗАГС м. Москви про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Судові витрати покласти на відповідача.
Ухвалою судді від 21.06.2018 року у цивільній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання.
Не погодившись з позовними вимогами відповідач подала відзив на позовну заяву в якому просила відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що вона дійсно уклала шлюб з позивачем ОСОБА_1 06 березня 2009 року. ІНФОРМАЦІЯ_3 народила дочку ОСОБА_3 , а 04 серпня 2009 року позивач зареєстрував її народження в Дмитрівському відділі ЗАГС управління ЗАГС м. Москви, актовий запис № 3025. Вона ніколи не приховувала інформацію від позивача ОСОБА_3 , про те, що ОСОБА_4 - це не його дитина. Під час її вагітності, народження дитини та реєстрації факту народження ОСОБА_1 достеменно знав про те, що це не його дитина й хто її біологічний батько. Натомість, дізнавшись про те, що вона посварилась з біологічним батьком дитини, став наполягати на одруженні, обіцяв зареєструвати майбутню дитину на своє ім`я. Вона погодилась, і вони одружились. Після народження дочки ОСОБА_5 чоловік (позивач) зареєстрував її на своє ім`я в Дмитровському відділі ЗАГС управління ЗАГС м. Москви. Зазначені обставини можуть підтвердити багаточисленні свідки, які були присутні при вмовляннях її ОСОБА_3 , поїхати з ним до Москви й укласти з ним шлюб, будучи вагітною. Крім того, після народження дочки позивач всіляко спочатку допомагав їй її виховувати, оформив на неї державну допомогу й особисто отримував ці гроші. Згодом, як їй стало відомо у позивача з`явилася інша жінка в м. Москва. Він став пізно повертатися додому, вчиняв сварку, дорікав, що виховує чужу дитину. Життя в домі позивача стало нестерпним і в подальшому вона вимушена була з дитиною виїхати з помешкання ОСОБА_3 . Вона повернулась в Україну до своїх батьків та продовжувала вже сама піклуватися про малолітню дитину. А в цей час позивач отримував державні гроші, що виділялися на утримання дочки , але ці гроші їй не надходили. Всі ті ніби - то докази отримання грошових коштів на утримання дитини, які надав позивач, жодним чином не підтверджують того, що він їх пересилав. Навпаки, 04.06.2014 року позивач на вимогу прокуратури повернув до Департаменту Фінансів м.Москви незаконно отримані грошові кошти ОСОБА_3 , за 2011-2012 роки в сумі 16 700 гривень. Це було здійснено після її скарги до прокурора м. Москви про те що, ОСОБА_3 , незаконно отримує державні грошові кошти, використовуючи дані про батьківство дочки ОСОБА_5 . Вважає, що коли ОСОБА_3 , втратив можливість отримувати гроші на дитину та ще й вимушений сплачувати аліменти, він почав шукати шляхи, як уникнути відповідальності батьківства. Саме цим вона пояснює звернення ОСОБА_3 , з вищезазначеним позовом. Хоче зауважити, що позивач вже звертався до суду з позовом про оспорювання батьківства 19.03.2012 року (справа №6792/2011), але свою позовну заяву залишив без розгляду, оскільки просив її, щоб вона не стягувала аліменти на своє утримання до досягнення дитиною трирічного віку. Але, коли вона звернулась до суду з позовом про стягнення з позивача аліментів на утримання дитини 20 травня 2013 року й Дніпропетровський районний суд 05.11.2013 року ухвалив рішення про стягнення з ОСОБА_3 , аліментів на утримання дочки, він почав шукати шляхи позбавитися відповідальності батьківства шляхом виключення запису себе як батька дитини з актового запису про народження дитини. Позивач в позовній заяві не пояснює, коли саме і за яких обставин йому стало ніби - то відомо в 2011 році, що ОСОБА_5 - не його дочка? І чому з 2012 року позивач не звертався до суду з позовом? Всі пояснення позивача - не відповідають дійсним обставинам справи і є намаганням ввести суд в оману. Жодних доказів позовних вимог позивачем не надано, а в проведенні судово - генетичної експертизи немає сенсу, оскільки стосовно генетичної спорідненості між ОСОБА_3 , та ОСОБА_3 у сторін спору немає.
Ухвалою суду від 16 травня 2019 року підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті.
Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13.11.2018 року було надано доручення компетентному суду Російської Федерації провести допит свідків: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .
На виконання судового доручення про проведення окремих процесуальних дій на території Російської Федерації (про допит свідків) з Тимирязівського районного суду м. Москви, 06.12.2019 року, 06.12.2019 року надійшов протокол судового засідання з якого вбачається, що свідок ОСОБА_10 пояснила, що вона знайома з ОСОБА_11 з 1998 року, вони однокласниці, наразі відносини не підтримує, раніше були дружні. Знає, що ОСОБА_3 не є біологічним батьком ОСОБА_3 , яка народилася в 2009 році в шлюбі. Їй відомо, що ОСОБА_11 говорила ОСОБА_3 , що дитина його рідна. Протягом року ОСОБА_3 виховував дитину як свою. Вона їх познайомила в 2005 році. В 2008 році в грудні ОСОБА_3 поїхав в Дніпропетровськ до ОСОБА_11 і вони приїхали разом і стали проживати спільно в м. Москві. Одружилися в 2009 році в Україні. Зі слів ОСОБА_11 їй необхідно було народити на 7 місяці вагітності, так як у неї були проблеми зі здоров`ям. Начебто дитина народилась доношеною на 9 місяці;
Свідок ОСОБА_9 пояснювала, що знаходилась в дружніх відносинах з ОСОБА_12 , на даний час з ОСОБА_12 не спілкується. Дитина народилася у шлюбі в м. Москва. Про те, що ОСОБА_12 не є біологічним батьком дитини дізналася приблизно через рік після народження від ОСОБА_13 . Хто біологічний батько вона не знає, але ОСОБА_14 показувала їй фото. ОСОБА_3 не знав, що він не є батьком дитини, йому про це повідомив її чоловік. Після народження дитини ОСОБА_3 утримував дитину, проживали разом.
Свідок ОСОБА_6 пояснював, що він є батьком ОСОБА_3 , син з сім`єю проживали у них, вони раділи, що народилася онучка, ОСОБА_15 не знав, що дитина не його. При яких обставинах дізнався не знає. ОСОБА_14 говорила. Що має народитися дитина передчасно, бо вона вживає таблетки. Одружився син в Україні, в Москву повернулися вже разом.
Свідок ОСОБА_7 пояснювала, що є матір`ю ОСОБА_3 , діти після одруження проживали в батьківському домі, жили нормально, її син не знав, що він не є біологічним батьком дитини і вони не знали. Узнала про це від сина приблизно через 1 рік 2 місяці, що він не батько дитині. Йому про це повідомили друзі, а їм сама ОСОБА_11 ОСОБА_11 говорила, що дитина народиться передчасно через проблеми зі здоров`ям. Знає, що одружувалася з її сином в Україні вже вагітною, на якому терміні не знає. Син утримував і її і дитину, вони прожили разом близько п`яти місяців до народження дитини і трошки більше року після народження.
Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснювала, що вона є матір"ю відповідачки, у них інтелігентна сім"я, вона викладач, її донька зустрічалася з іншим хлопцем, завагітніла від нього, вони навіть повинні були одружитися але знов у житті дочки з"явився ОСОБА_15 із ОСОБА_17 , почав за нею ходити, він навіть зустрічався із хлопцем її доньки і йому конче необхідно було весілля. Є фотокартки де її дочка намагалася прикривати живіт щоб не було сильно видно що вона вагітна. Позивач знав з самого початку, що відповідач вагітна від іншого чоловіка але він запевнив дочку що прийме дитину як свою, вони побралися та він увіз її до Москві, з цим переїздом було дуже багато проблем, деякий час дочка жила у Москві, потім чоловік перестав звертати на неї увагу, вона була постійно сама із батьками чоловіка, їй нічого не залишалось, як повернутися до дому. Потім усе з"ясувалося, що вона потрібна була для розширення житлової площі, тому що вони у Москві жили у маленькій квартирі.
Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні пояснювала, що позивач з самого початку знав, що дитина не від нього, донька ніколи цього не приховувала.
Представник позивача ОСОБА_19 в судове засідання не з`явився, але до його початку надав заяву про розгляд справи без його участі позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з`явилася, але до його початку надала заяву про розгляд справи без її участі у задоволенні позовних вимог просила відмовити. Будучи присутньою в попередніх судових засіданнях пояснювала, що позивач завжди знав, що він не є біологічним батьком дитини, вона цього ніколи не приховувала.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, встановив наступне.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
06 березня 2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_20 був зареєстрований шлюб. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - « ОСОБА_12 ».
Згідно з копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 04 серпня 2009 року, актовий запис про народження №3025 від 04 серпня 2009 року, складеного Дмитрівським відділом ЗАГС Управління ЗАГС Москви, ОСОБА_3 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , м. Москва, батьком дитини записаний ОСОБА_1 , матір`ю ОСОБА_21 . (а.с.13).
Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2012 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.18).

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про виключення запису про нього як про батька з актового запису про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , обґрунтовуючи його тим, що він не є біологічним батьком дитини, проте на момент реєстрації народження дитини він був впевнений, що є батьком ОСОБА_3 , але відповідач ввела його в оману.

Кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя (ч.2, 3 ст. 150 СК України).

Законодавством передбачено обов`язки батьків щодо їх дитини, а також необхідність приймати судові рішення з урахуванням найкращих інтересів дитини, беручи до уваги права та обов`язки її батьків, інших осіб.

Задоволення позову про оспорювання батьківства призведе до скасування відповідних зобов`язань позивача перед дитиною.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (частини перша-третя статті 12 ЦПК України).

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до статей 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Європейський суд з прав людини зазначив у справі "Йевремович проти Сербії", що у відповідності до статті 8 Конвенції під час розгляду скарги про встановлення батьківства, суди мають приділяти особливу увагу інтересам конкретної дитини ("Jevremovic v. Serbia", заява № 3150/05, пункт 109, рішення Європейського суду з прав людини від 17 травня 2007 року).

Законодавством передбачено певні обов`язки батьків щодо їх дитини, а також вимогу ухвалювати судові рішення з урахуванням найкращих інтересів дитини, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, інших осіб.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (частини перша та друга статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII).

Отже, при вирішенні справ про оспорювання батьківства суди повинні керуватися найкращими інтересами дитини, забезпечуючи баланс між інтересами дитини та сторін по справі.

Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 СК України (частина перша статті 121 СК України).

Згідно ч.1 ст. 122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.

Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком (частина п`ята статті 136 СК України).

У відповідності до абзацу 4 пункту 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» особа, яка в момент реєстрації її батьком дитини знала, що не є таким, а також особа, котра дала згоду на штучне запліднення своєї дружини, не мають права оспорювати батьківство.

В судовому порядку батьківство може бути оспорено як у випадках, коли в Книзі реєстрації народжень батьками дитини записано осіб, які перебували у шлюбі між собою (статті 122, 124 СК України), так і тоді, коли при реєстрації народження дитини її батьком на підставі спільної заяви батьків або заяви чоловіка, котрий визнавав себе батьком, записано особу, яка не перебувала у шлюбі з матір`ю дитини (статті 126, 127 СК України) (пункт 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» (далі - Постанова ПВСУ № 3).

Відповідачка ОСОБА_2 визнала ту обставину, що ОСОБА_3 не є біологічним батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а тому відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України ця обставина не підлягає доказуванню.

Представник позивача з урахуванням позиції та визнання факту відпоповідачкою, що позивач не є біологічним батьком дитини зняв із розгляду клопотання про призначення генетичної експертизи.

За приписами частини п`ятої статті 136 СК України для відмови в позові з цієї підстави в ході судового розгляду перевірці підлягають обставини чи особа, яка оспорює батьківство, знала в момент реєстрації себе батьком дитини, що не є батьком дитини, або за встановленими обставинами справи не могла про це не знати. Відповідно, з урахуванням вимог частини третьої статті 12 ЦПК України на позивача покладається тягар доведення, що він не є біологічним батьком дитини та в момент реєстрації себе батьком дитини не знав, що не є біологічним батьком, а відповідач у справі повинна довести належними та допустимими доказами, що позивач в момент реєстрації себе батьком дитини знав, що не є батьком дитини, або за встановленими обставинами справи не міг про це не знати.

Позивач ОСОБА_3 стверджує, що з відповідачкою близькі, в тому числі інтимні стосунки відбулися 24-26 грудня 2008 року та дитина мала народилася у вересні-жовтні 2009 року, але дитина народилася у липні 2009 року. Як слідує з позовної заяви відповідач повідомила йому про те, що дитина від нього та має народитися передчасно через стан її здоров`я, чому він і повірив.

Відповідач ОСОБА_2 заперечувала обставини, що позивач не знав, що вона вагітна від іншого чоловіка, а відтак стверджувала, що на момент реєстрації себе батьком ОСОБА_3 було достовірно відомо, що він не є біологічним батьком дитини, вважає, що ніякої любві до неї у позивача не було, він все це спланував для отримання квартири, на яку його сім"я стояла на розширення, а коли він дізнався, що розширення житлової площі, тим більше у Москві не буде, він втратив увесь інтерес як до неї так і до дитини, зазначала, що з таким позовом в перше у 2012 році позивач звернувся лише після того, як вона звернулася до суду із позовом про стягнення аліментів на її утримання до досягнення дитиною трьох років, який зараз є зупиненим до розгляду даної справи.

Саме на позивача відповідно до норм ст. 12 ЦПК України покладається обов`язок довести ті обставини, на які він посилається на обґрунтування своїх вимог і заперечень, не обмежуючись лише доведенням факту відсутності кровного споріднення.

Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Свідки на боці позивача, які були допитані за дорученням суду, повідомляли, що позивач не знав, що дитина не від нього, а про його не батьківство дізнався від знайомого через рік після народження дитини.

Свідки на боці відповідача повідомляли, що позивач був обізнаний на час реєстрації шлюбу про вагітність відповідачки від іншого чоловіка, тим більше на час реєстрації народження дитини, пояснювали, що позивач зруйнував відносини відповідачки з біологічним батьком дитини, приїздив з Москви з цима ж друзями на весілля і у нареченої був живіт, якого не помітити було не можливо.

Крім того, позивач ОСОБА_3 з позовними вимогами про оспорювання батьківства 07.12.2012 року вже звертався до суду, але 03.04.2013 року подав заяву про залишення позову без розгляду.

За такого, суд приходить висновку, що позивачем не доведено, що на момент реєстрації дитини він не знав, що не є її біологічним батьком, та як з дня народження дитини (з 2009 року) до 2012 року (перше звернення позивача до суду з вимогами про оспорювання батьківства) позивач не заперечував своє батьківство, будь-яких тестів на відсутність кровного споріднення з дитиною позивач не робив, на підтвердження повідомлених йому від знайомих відомостей про його не батьківство, а оспорювати своє батьківство став лише в кінці 2012 року, після розлучення з відповідачем та зверненням до суду з позовними вимогами про стягнення з нього аліментів на утримання дружини, після чого свої позовні вимоги залишив без розгляду, у 2018 році позивач знову порушує питання про оспорювання батьківства звернувшись до суду з позовними вимогами, що є предметом розгляду даної цивільної справи, крім того доводи позивача про те, що відповідач говорила, що дитина має народитися на сьомому місяці вагітності також не підтверджені належними доказами.

Відповідно до практики ЄСПЛ суди при вирішенні справ про встановлення батьківства повинні керуватися найкращими інтересами дитини, забезпечуючи баланс між інтересами дитини та позивача.

Отже, законодавством передбачено певні обов`язки батьків щодо їх дитини, а також необхідність приймати судові рішення з урахуванням найкращих інтересів дитини, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, інших осіб.

Враховуючи наведене, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин і вимог закону, суд приходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що на момент реєстрації себе батьком дитини він не знав, що не є біологічним батьком ОСОБА_3 , внаслідок чого не має права оспорювати своє батьківство по відношенню до нього, згідно ч. 5 ст. 136 Сімейного кодексу України.

Представник позивача подав суду клопотання про стягнення судових витрат після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з розглядом справи, належить віднести на його рахунок.

На підставі вищевикладеного та керуючись, 122, 136 Сімейного кодексу України, ст.ст. 12, 81, 82, 141, 247, 259, 260, 265, 268 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про оспорювання батьківства та виключення відомостей про батька із актового запису про народження дитини відмовити.

На рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду може бути подано апеляційну скаргу.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкриті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.М. Новік