ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: №22-ц/819/328/20 Доповідач: Майданік В.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2020 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Майданіка В.В.,

суддів: Кутурланової О.В.,

Орловської Н.В.,

секретар Литвиненко В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Гонтаренка Артема Костянтиновича, діючого від імені ОСОБА_1 , на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 08 листопада 2019 року, у складі судді Ус О.В., у справі за позовом адвоката Доценка Кирила Сергійовича, діючого від імені ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 (третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу Маршалова Ліна Володимирівна) про встановлення факту родинних відносин, визнання недійсним спадкового договору, визнання права власності в порядку спадкування за законом, витребування майна з чужого незаконного володіння,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив:

--- встановити факт, що ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є двоюрідним дядьком і є родичем п`ятого ступеню споріднення з позивачем;

--- визнати недійсним спадковий договір, укладений 19 березня 2019 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Маршаловою Л.В. за реєстровим номером 639;

--- визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за законом після смерті двоюрідного дядька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Миколаїв, на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

--- витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_1 квартиру, набуту нею на підставі договору іпотеки від 22.08.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Йосипенком В.В., реєстраційний номер 745, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

Дід позивача, ОСОБА_5 , та батько спадкодавця ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , були рідними братами, а позивач є двоюрідним племінником спадкодавця і належить до п`ятого ступеня споріднення.

Спадковий договір, укладений 19.03.2010 р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , за яким ОСОБА_4 після своєї смерті передає у власність ОСОБА_3 належну йому квартиру АДРЕСА_2 , суперечить вимогам ст.203 ЦК України, оскільки у ОСОБА_4 було наявне психічного захворювання та його волевиявлення під час укладення оспорюваного договору не було вільним.

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач є його двоюрідним племінником та його єдиним спадкоємцем й має право на спадкове майно, яке складається із вказаної квартири.

ОСОБА_3 після набуття права власності на зазначене нерухоме майно після смерті ОСОБА_4 майже відразу відчужила його іншій особі, а саме ОСОБА_1

Оскаржуваною ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 08 листопада 2019 року було задоволено заяву позивача про забезпечення позову. Зокрема, було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 на підставі договору іпотеки серія та номер ННН 910956 ННН 910958, виданого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального кругу Йосипенком В.В., реєстровий № 745 (номер запису про право на власність 33489148 від 30.09.2019 року).

В апеляційній скарзі адвокат Гонтаренко Артем Костянтинович, діючий від імені ОСОБА_1 , просить вказану ухвалу суду першої інстанції скасувати й ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні заяви про забезпечення позову в повному обсязі, посилаючись на порушення норм процесуального права. Зокрема, зазначив, що в заяві позивача про забезпечення позову не було додержано вимог ст.151 ЦПК України (всупереч п.2 ч.1 не вказано РНОКПП або номер і серію паспорта ОСОБА_1 ; всупереч вимогам п.п.3 і 4 ч.1 не вказано належне обґрунтування необхідності забезпечення позову та доказів на підтвердження існування законних та фактичних підстав у забезпеченні позову; всупереч п.5 ч.1 не вказано ціну позову, про забезпечення якого просить позивач; всупереч п.6 ч.1 не вказано пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; всупереч положенням закону не додано оригінал квитанції про сплату судового збору, а додано лише її копія). Також вказав, що судом не було враховано того, що заяву про забезпечення позову подано в порушення ст.152 ЦПК України, оскільки її подано фактично після подання позову, а не одночасно, та до відкриття провадження у справі. Також вказав, що поза увагою суду залишено й те, що відповідачка ОСОБА_1 є добросовісним набувачем та власником майна, на яке накладено арешт, й не має жодного відношення до неврегульованих правовідносин між позивачем та ОСОБА_3 , а тому при вирішенні питання про накладення арештів на майно мало б бути вирішено не відносно майна скаржниці, а відносно майна ОСОБА_3 . Крім того, зазначив, що в оскаржуваній ухвалі суду першої інстанції відсутні посилання на підстави для застосування заходів забезпечення позову, а також вказав, що оскаржувана ухвала не відповідає практиці Верховного Суду, який у своїй постанові від 21.08.2019 року у справі № 761/39201/18 з аналогічними обставинами справи зробив правовий висновок про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, оскільки посилання в заяві про можливість відчуження спірної квартири на користь третіх осіб без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для її задоволення.

Заслухавши доповідача, перевіривши відповідність ухвали вимогам процесуального закону, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

У справі встановлено таке.

Цей позов подано 05 листопада 2019 року (а.с.3-10).

Із наявної в ЄДРСР ухвали суду першої інстанції від 02.12.2019 року вбачається, і це не заперечується сторонами, що провадження у справі за цим позовом було відкрито 02.12.2019 року.

У своїй заяві від 06.11.2019 року, поданій до суду 06.11.2019 року, представник позивача просив забезпечити позов шляхом накладення арешту на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.15-16).

Вказана заява обґрунтована тим, що ОСОБА_3 після набуття права власності на квартиру після смерті ОСОБА_4 майже відразу відчужила її іншій особі ОСОБА_1 , яка може в будь-який час розпорядитися нею, а також тим, що невжиття заходів забезпечення позову в подальшому може ускладнити виконання рішення суду, оскільки є велика ймовірність відчуження квартири на користь третіх осіб.

Оскаржуваною ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 08 листопада 2019 року вказану заяву було задоволено (а.с.17).

Прийшовши до такого свого висновку, суд першої інстанції виходив з того, що з наданих судом документів вбачається, що між сторонами дійсно виник спір щодо майна померлого ОСОБА_4 , виходив з того, що з врахуванням предмету спору та факту відчуження ОСОБА_3 спірного майна ОСОБА_1 є обґрунтованим припущення позивача про можливість подальшого відчуження предмету позову, виходив з наявності реальної загрози (у випадку задоволення позову) значного ускладнення відновлення позивачем своїх прав, також суд виходив з того, що арешт квартири є необхідними та співмірним з заявленими вимогами заходом забезпечення позову, має на меті недопущення істотного ускладнення чи унеможливлення у подальшому виконання рішення суду або ефективного захисту інтересів позивача, за яким він звернувся до суду.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він є правильним по суті.

Статтею 124 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень, який із огляду на положення ст.ст.18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову.

При цьому відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

За змістом ст.151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містить, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Згідно з ч.1 ст.150 зазначеного Кодексу позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб (п.1); забороною вчиняти певні дії (п.2).

За ч.3 ст.150 вказаного Кодексу заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову": єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви особи, яка бере участь у справі (п.1.); розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, позовним вимогам; при встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи-підприємця; вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку з застосуванням цих заходів (п.4.).

За положеннями ст.158 ЦПК України:

--- суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи (ч.1);

--- відмова у скасуванні забезпечення позову не перешкоджає повторному зверненню з таким самим клопотанням при появі нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування забезпечення позову (ч.6).

Отже, закон пов`язує забезпечення позову з неможливістю чи утрудненням виконання судового рішення.

Вважаючи оскаржувану ухвалу суду першої інстанції законною і обґрунтованою, апеляційний суд враховує, що оскільки спір між сторонами виник відносно спірного нерухомого майна (квартири АДРЕСА_2 ), то ухвала суду першої інстанції про вжиття заходів забезпечення позову за заявою позивача є законною і співмірною із заявленими вимогами, такою, що достатнім чином мотивована.

Так, суд вірно встановив, що між сторонами дійсно виник спір щодо належної померлому ОСОБА_4 квартири, що з врахуванням предмету спору та факту відчуження ОСОБА_3 спірного майна ОСОБА_1 є обґрунтованим припущення позивача про можливість подальшого відчуження вказаної квартири. Погоджуючись з таким висновком суду першої інстанції, апеляційний суд також враховує, на що вказував суд першої інстанції, й наявність реальної загрози (у випадку задоволення позову) значного ускладнення відновлення позивачем своїх прав, а також те, що арешт квартири є необхідними та співмірним з заявленими вимогами заходом забезпечення позову, має на меті недопущення істотного ускладнення чи унеможливлення у подальшому виконання рішення суду або ефективного захисту інтересів позивача.

Таким чином, оскаржувана ухвала є законною і обґрунтованою.

Доводи апеляційної скарги не обґрунтовані вимогами закону та висновків суду не спростовують. Зокрема, посилання скаржника на недодержання в заяві про забезпечення позову вимог ст.151 ЦПК України та на подання заяви в порушення вимог ст.152 ЦПК України не можуть бути прийняті до уваги, оскільки, з одного боку, такі посилання не відповідають дійсності (за п.2 ч.1 ст.151 ЦПК України РНОКПП або номер і серія паспорта зазначаються за їх наявності; в заяві вказано належне обґрунтування необхідності забезпечення позову), а, з іншого боку, такі посилання не містять в собі підстав для скасування оскаржуваної ухвали. Так, незазначення в заяві про забезпечення позову про зустрічне забезпечення, ціни позову, надання копії квитанції про сплату судового збору замість її оригіналу, за відсутності даних про несплату судового збору, а також подання заяви наступного дня після позову та до відкриття провадження у справі, не є тими обставинами, які слугують підставою для відмови в задоволенні заяви про забезпечення позову. Щодо зустрічного забезпечення, то це було предметом розгляду суду першої інстанції, який зазначив, що його застосування є недоцільним, оскільки позивач має зареєстроване місце проживання в Україні. Також, слід відхилити й посилання скаржника на те, що відповідачка ОСОБА_1 є добросовісним набувачем та власником майна, на яке накладено арешт, й не має жодного відношення до неврегульованих правовідносин між позивачем та ОСОБА_3 . При цьому апеляційний суд виходить з предмету спору, яким є спірна квартира, та підстав, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Крім того, підлягають залишенню поза увагою посилання скаржника на відсутність в оскаржуваній ухвалі посилань на підстави для застосування заходів забезпечення позову та на постанову Верховного Суду від 21.08.2019 року у справі № 761/39201/18 з аналогічними обставинами справи, оскільки, з одного боку, ухвала суду першої інстанції містить посилання на підстави для застосування заходів забезпечення позову, а, з іншого боку, є недоречними посилання на зазначене судове рішення Верховного Суду, оскільки не є тотожними обставини справ. Зокрема, у цій справі, на відміну від тієї іншої справи № 761/39201/18, наявний факт відчуження ОСОБА_3 , набуття якою права власності на спірну квартиру оспорюється позивачем, спірного майна гр-ці ОСОБА_1 , тобто наявний факт вчинення наступного правочину щодо відчуження квартири, який було вчинено після недійсного правочину.

Оскільки оскаржувана ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального закону, а доводи апеляційної скарги не вказують на такі її порушення, що вплинули на правильність вирішеного судом питання, апеляційний суд вважає за необхідне на підставі п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Гонтаренка Артема Костянтиновича, діючого від імені ОСОБА_1 ,залишити без задоволення.

Ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 08 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови 30 січня 2020 року.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Майданік

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ О.В. Кутурланова

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Н.В. Орловська