Справа №461/6895/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2020 року місто Львів

Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючого - судді Стрельбицького В.В.,

за участю секретаря Івасюти Н.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

його представника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради про встановлення факту та визнання права власності,

встановив:

позивач звернувся до суду з даним позовом до ЛМР, у якому просить суд встановити факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 з весни 1997 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 та визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця ОСОБА_3 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи позовні вимоги, покликається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ОСОБА_3 , якому на праві власності належала квартира АДРЕСА_2 . Стверджує, що з весни 1997 року і до дня смерті, вони зі ОСОБА_3 проживали однією сім`єю, як батько та син. Вказує на те, що піклувався про ОСОБА_3 , вони проводили спільні обіди та вечері, святкували релігійні свята, позивач допомагав йому ліками, оплачував лікування. Вважає, що оскільки він проживав із ОСОБА_3 більше як п`ять років однією сім`єю, у нього виникло право на спадкування майна після смерті останнього.

Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали, надавши пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві.

Представник відповідача заперечив проти задоволення позову з мотивів наведених у відзиві, вказуючи, що з часу проживання у квартирі АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 жодного разу не звертався із заявою про реєстрацію будь-кого у спірній квартирі, не заявляв про наявність у нього членів сім`ї, не складав заповіту за життя. Просить відмовити у задоволенні позову повністю. У судове засідання 24.01.2020 року не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд постановив розгляд справи проводити за відсутності представника відповідача, на підставі наявних у матеріалах справи доказів.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та його представника, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши надані суду докази та покази свідків, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, з огляду на нижченаведене.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .

ОСОБА_3 на праві власності належала квартира АДРЕСА_2 , у якій, згідно довідки ЛКП «Княже місто» №1293 від 22.06.2017 року, він був зареєстрований та проживав до дня смерті.

Відповідно до статті 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Частинами першої та другої статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України).

У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (стаття 1262 ЦК України).

За змістом статті 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року №5, судом встановлюються факти, які породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника (п.7 вказаної Постанови).

Відповідно до п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч.2 ст.3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки та зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеного у постанові від 21.03.2019 року (справа №461/4689/15-ц, провадження №61-43735св18), для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення з спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, наявність взаємних прав та обов`язків.

Приймаючи рішення по справі суд виходить з наступного.

У відповідності до ч.2 ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства (ч.4 ст.3 СК України).

Правилами ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.5 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Частиною першою ст.76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Однак, матеріали справи не містять належних і допустимих доказів на підтвердження обставин, які свідчать про проживання позивача зі спадкодавцем ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , однією сім`єю щонайменше п`ять років, і які б давали суду підстави визнавати позивача ОСОБА_1 спадкоємцем четвертої черги після його смерті.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 показав, що є однокласником позивача.Позивач звертався до нього з приводу надання медичної допомоги ОСОБА_3 ОСОБА_3 був близьким другом родини ОСОБА_5 (позивача та його батьків). Факту того, що позивач і ОСОБА_3 проживали однією сім`єю підтвердити не може.

Свідок ОСОБА_6 , в судовому засіданні показала, що позивач є племінником її чоловіка. З дитинства позивач товаришував зі ОСОБА_3 . Вони вели спільне господарство, часто були разом. ОСОБА_3 придбав квартиру у неї. Чи проживали разом позивач зі ОСОБА_3 вона не знає. ОСОБА_1 допомогав ОСОБА_3 з отримання медичної допомоги. Похорони ОСОБА_3 також організовував ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_7 , який є батьком позивача, в судовому засіданні показав, що знав ОСОБА_3 з 80-тих років. Він дружив з ним. Деякий час ОСОБА_3 проживав у них. Позивач допомогав ОСОБА_3 з ремонтом. Також, позивач ніс зі ОСОБА_3 матеріальні витрати, купували товари для дому та продукти.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 , який є сусідом ОСОБА_3 показав, що бачив позивача на вул. Драгоманова у ОСОБА_3 , однак чи проживав ОСОБА_3 разом із позивачем він не знає.

Надаючи оцінку показам свідків, суд вважає, що їх покази не містять інформації про предмет доказування і не підтверджують факту спільного проживання позивача з померлим, а лише стверджують про обставини частого відвідування ним спадкодавця ОСОБА_3 та надання матеріальної та медичної допомоги. В цілому такі покази є непереконливими та не доводять обставин, на які позивач покликається у позовній заяві, щодо проживання спільно зі ОСОБА_3 однією cім`єю щонайменше протягом п`яти років.

Надані позивачем документи, які містять дані про те, що останній допомогав ОСОБА_3 з отриманням медичної допомоги та займався похованням ОСОБА_3 , займався встановленням пам`ятника, самі по собі не можуть свідчити про факт його спільного проживання зі ОСОБА_3 та ведення спільного господарства, оскільки обставини щодо надання допомоги та піклування за ОСОБА_3 не підтверджують факту наявності між ними відносин, притаманних ознакам сім`ї.

Таким чином, суд приходить до переконання, що будь-яких переконливих і безспірних доказів на підтвердження обставин, з якими як з юридичним фактом пов`язувались матеріально-правові вимоги, позивачем не надано, не містять їх і матеріали справи, а обставини, на які позивач посилається, не є достатніми для висновку про наявність цивільно-правових підстав для встановлення факту проживання однією сім`єю із ОСОБА_3 . Відтак, відсутні передбачені статтею 1264 ЦК України підстави для визнання позивача спадкоємцем останньої четвертої черги, так і підстави для визнання за ним права власності на спадкове майно.

З урахуванням наведеного, у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

вирішив:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 31 січня 2020 року.

Головуючий суддя Стрельбицький В.В.