П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2020 року місто Маріуполь

справа № 263/7227/19

провадження № 22-ц/804/1142/20

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого Пономарьової О.М.,

суддів Зайцевої С.А., Кочегарової Л.М.,

секретар судового засідання Єфремова О.В.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області у складі судді Соловйова О.Л. від 24 січня 2020 року,

в с т а н о в и в :

17 травня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Позовна заява мотивована тим, що сторони у справі перебували в зареєстровану шлюбі, який розірвано на підставі рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 09 березня 2017. За час шлюбного життя у них народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає із позивачем та знаходиться на її утриманні.

Позивач самостійно несе витрати з утримання дитини, які складаються із необхідності придбання господарчих товарів, продуктів харчування, іграшок та всього іншого, що необхідно для життя та розвитку дитині відповідного віку.

Відповідач сплачує аліменти добровільно, на власний розсуд.

Позивач, посилаючись на те, що відповідач працює за контрактом моряком, ходить у рейси на посаді другого механіка теплоходу, заробітна плата дорівнює 7 000 доларам США щомісячно, і саме з цієї суми повинен вираховуватися розмір аліментів.

Посилаючись на те, що обов`язок утримувати дітей є рівною мірою зобов`язання обох батьків, просила суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 25 000,00 гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову і до повноліття дитини.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24 січня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 5 000 грн щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 17 травня 2019 року і до повноліття дитини. Допущено негайне виконання рішення суду в межах суми платежу аліментів за один місяць. Розподілені судові витрати.

20 лютого 2020 року позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24 січня 2020 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, стягнувши аліменти на її користь на утримання доньки ОСОБА_5 в розмірі 25 000 грн щомісячно і до повноліття дитини.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду не відповідає нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам справи. Факт роботи відповідача моряком далекого плавання на іноземних судах останнім не заперечувався в судовому засіданні, дані про перетин кордону для праці за контрактом співпадають з транзакціями на валютні картки відповідача, згідно з інформацією про які його середній заробіток під час контракту складає 7 500 доларів США. За відомостями з банківських установ дохід відповідача за 2017 - 2019 роки склав 3 268 176,96 грн, тож він має можливість сплачувати аліменти на утримання дитині в сумі, заявленій позивачем.

12 березня 2020 року адвокат відповідача ОСОБА_2 - Темір І.В. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Зазначав, що позивачка також витрачає частку свого доходу, що дорівнює 5 000 - 6 000 грн на утримання дочки, що разом із стягнутими з відповідача аліментами перевищить 10 000 грн. Така сума утримання у чотири рази перевищить встановлений законом прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. Відповідач свого обов`язку утримувати дочку не заперечує, сплачував аліменти добровільно у розмірі 4 000 грн. У 2019 році відповідач не був працевлаштований, мав нерегулярний дохід тільки у 2017-2018 роках.

В судовому засіданні апеляційної інстанції позивач ОСОБА_1 та її представники ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтримала доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити і стягнути аліменти з відповідача в розмірі 25 000 грн щомісячно.

Представник відповідача Темір І.В. в судовому засіданні апеляційної інстанції заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 та її представників ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , представника відповідача ОСОБА_8 , дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково зважаючи на таке.

Відповідно до частини 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіряючи справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Конвенцією про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

В Декларації прав дитини проголошено, що дитині законом та іншими заходами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та в соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом, що дитина повинна рости під піклуванням та відповідальністю своїх батьків та у будь-якому разі в атмосфері матеріальної забезпеченості, що суспільство та органи публічної влади повинні здійснювати особливе піклування про дитину, яка не має достатніх коштів для існування, що дитина за будь-яких обставин повинна бути серед тих, хто першим отримує захист та допомогу.

Стаття 51 Конституції України визначає, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Статтею180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно з положенями ст.181, 182, 183, 184 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім`ї.

Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом, або суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи та не оспорюється сторонами, що сторони перебували у шлюбі з 07 вересня 2004 року і мають неповнолітню дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка мешкає разом із матір`ю ОСОБА_1 .

Таким чином, між батьками виникли правовідносини з утримання під час проживання дитини з матір`ю, обов`язку батьків утримувати дитину.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що дані перетину державного кордону свідчать про продовження відповідачем роботи моряком, та отримання оплати за контрактом, що свідчить про мінливий, нерегулярний заробіток відповідача, обумовлений наявністю чи відсутністю контракту, тривалість якого може коливатись, перемежовуватись з різною періодичністю перервами та, врахувавши стан здоров`я батька та матері дитини, матеріальне становище платника аліментів, не визнання відповідачем позовних вимог, оплата ним аліментів в добровільному порядку в розмірі 4 000 грн, розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, відсутність відомостей про витрати на утримання дитини, обов`язкок матері нести витрати по утриманню дитини, виходив з того, що розмір аліментів на утримання дитини, який підлягав стягненню з відповідача, повинен становити 5 000 грн.

Однак, з такими висновками суду повністю погодитися не можна.

Апеляційний суд частково погоджується з доводами апеляційної скарги позивача з огляду на наступне.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 26.06.2019 року за клопотанням позивача ОСОБА_1 витребуванні докази шляхом зобов`язання Головного центру обробки Спеціальної інформації надати відомості про перетини кордону відповідачем; у АТ «Перший Український Міжнародний Банк», АТ КБ «ПриватБанк» інформацію про наявність грошових рахунків та рух коштів по них.

З копії посвідчення особи моряка НОМЕР_1 зі строком дії з 28.04.1998 року до 28.04.2003 року, продовженого до 24.07.2007 року, вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебував на різноманітних судах, де виконував роботу механіка.

Згідно з витребуваним за клопотанням позивача доказу, а саме листа ПП «Альфа Навігейшн» від 01.11.2019 року за № 213 ОСОБА_2 тричі укладав контракти за період з 01.03.2017 року по час дання інформації, про що надана роздруківка відповідних відомостей.

Відповідно до витребуваних судом відомостей про наявність у відповідача рахунків у ПАТ «ПУМБ» за період з 09.11.2018 року по 18.10.2019 року ОСОБА_2 відкрито поточний рахунок у валюті на який зараховано надходження 9 000 доларів США.

З наданої відповідачем роздруківки АТ КБ «ПриватБанк» за період з 01.03.2017 року по 20.12.2019 року ОСОБА_2 мав витрати по сплаті аліментів у розмірі 4 000 грн, що не спростовується позивачем.

З досліжених в судовому засіданні доказів вбачається, що відповідач протягом 2017-2019 року, тобто і на час подання позову про стягнення аліментів (17 травня 2019 року), виходячи з того, що останнього разу перетин кордону згідно з наданих Головним центром обробки спеціальної інформації відбувся 19 червня 2019 року, регулярно отримував заробітну плату як моряк на рахунки, відкриті на його ім`я в АТ КБ «Приватбанк» та АТ «ПУМБ».

Таким чином, з урахуванням всіх наданих доказів, наявно, що відповідач ОСОБА_2 дійсно працює моряком, що не заперечувалось і його представником в судовому засіданні, та отримує достатній заробіток, щоб забезпечити своїй дитині гідний рівень життя.

Жодних доказів на підтвердження того, що відповідач не спроможний сплачувати більший розмір аліментів, чим він сплачував у добровільному порядку (4 000 грн) відповідачем суду не надано.

Доказів на підтвердження рівня доходу ОСОБА_2 , наявність у нього інших утриманців відповідачем також не надано, при цьому представник відповідача в судовому засіданні визнав наявність доходу відповідача у розмірі 3 000 доларів США, проте з матеріалів справи вбачається, що під час працевлаштування за контрактом дохід відповідача щомісячно складав близько 7 500 доларів США.

За вимогами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів;3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України).

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Заперечуючи проти стягнення аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання дитини в розмірі 25 000 грн щомісячно, відповідач посилався на те, що в 2019 році не працював за контрактами та не має фінансової можливості сплачувати аліменти у заявленому позивачем розмірі.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 за своєю спеціальністю з регулярною періодичністю, починаючи з 2017 року по 2018 рік, працевлаштовувався на морські суда іноземних судовласників від різноманітних крюінгових компаній. Контракти в 2017-2018 роках встановлювались на термін 4-5 місяців місяців.

Періоди контрактів відповідача у 2015-2018 роках співпадають з інформацією державної прикордонної служби України, що стосується перетину ним кордонів України в цей період часу і знаходження за кордоном України, у зв`язку з працевлаштуванням в іноземних компаніях для праці на морських судах на посаді другого механіка.

Судом не отримано доказів безпосереднього працевлаштування відповідача у 2019 році, проте, витребувана судом першої інстанції інформаційна довідка Головного центра обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України на від 08.08.2019 року (а.с.96) свідчить про те, що з 2017 року відповідач регулярно залишає територію України на значний строк, останній раз 19 червня 2019 року, станом на 08 серпня 2019 року інформації про повернення відповідача на територію України у ДПС України нема, що спростовує заперечення відповідача про відсутність працевлаштування в 2019 році. Дати перетину відповідачем державного кордону співпадають з інформацією, що отриманої з виписок рахунків відповідача у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» ( а.с.137-162).

Надані докази вказують на те, що відповідач знаходився у рейсі в 2017 році близько 5 місяців, у 2018 році 8 місяців і його середньомісячний дохід за два роки становив 48 500 доларів США, а щомісячний дохід, враховуючи курс долару до національної валюти - 50 000 грн.

Зазначені відомості відповідач не спростував та матеріали справи не містять доказів щодо неможливості надання відповідачем матеріальної допомоги.

Суд першої інстанції правильно встановив, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються ст. 182-184 СК України, відповідно до яких суд врахував стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, відсутність у платника аліментів на теперішній час інших дітей, а також інші обставини які мають істотне значення для вирішення справи, проте, не навів обґрунтування висновку щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню із відповідача на користь позивача.

Суд правильно зазначив, що визначення саме такого способу стягнення слугуватиме захисту інтересів дитини, не порушить права відповідача, який згодом, у разі значної зміни свого матеріального становища в бік погіршення може ініціювати позов про зменшення розміру присуджених аліментів в порядку ст. 192 СК України.

Тобто, виходячи з інтересів дитини, майнового становища відповідача суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на утримання дитини аліментів у твердій грошовій сумі, проте, визначаючи розмір щомісячного утримання в сумі 5 000 грн не врахував всі обставини справи, відсутність інших утриманців, вік дитини, на яку стягуються аліменти.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, сума аліментів повинна відповідати інтересам дитини, її рівню життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Заперечення представника відповідача про неможливість сплачувати аліменти в більшому розмірі, ніж добровільна оплата 4 000 грн щомісячно, у зв`язку з нестабільністю роботи моряка, відсутність працевлаштування в 2019 році, апеляційний суд визнає не обґрунтованими, оскільки відповідно до матеріалів справи встановлено, що відповідач періодично працює моряком, регулярно отримував заробітну плату як моряк на рахунки, відкриті на його ім`я у АТ КБ «ПРИВТБАНК» та АТ «ПУМБ», розмір його доходу з 2017року по 2019 рік склав близько 3 268 176 грн, тобто достатній, щоб забезпечити дитині гідний рівень життя. Крім того, на запит апеляційного суду Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України повідомив, що 19 лютого 2020 року відповідач перетнув державний кордон України.

Перевіряючи факт неспроможності відповідача сплачувати аліменти у заявленому позивачем розмірі, судом не встановлено втрату відповідачем працездатності, що могло завадити працевлаштуватися для отримання доходу та утримання дитини, та перебування на утриманні відповідача інших дітей, непрацездатних осіб. Доказів стосовно вказаних підстав матеріали справи не містять.

Судом першої інстанції вищезазначені обставини не враховані, зроблені висновки, які не відповідають встановленим у справі обставинам, а тому апеляційний суд вважає, що рішення суду підлягає зміні в частині розміру стягнутих аліментів на дитину, оскільки розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Таким чином, враховуючи, що останньою відомою посадою, яку займав відповідач є другий механік іноземного судна, матеріалами справи доведено, що відповідач отримує заробтну плату у іноземній валюті, апеляційний суд вважає, що розміром аліментів, який сприятиме належному забезпеченню інтересів неповнолітньої дитини, та який підлягає стягненню з ОСОБА_2 , є сума 10 000 грн щомісячно, починаючи з 17 травня 2019 року (дня пред`явлення позову) і до досягнення дитиною повноліття.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що відповідач має змогу сплачувати на користь позивача аліменти на утримання дитини у розмірі 25 000 грн щомісячно виходячи виключно з того, що відповідач працює на іноземних суднах та отримує достатню заробітну плату, не є спроможними, оскільки робота моряка не є постійною зі стабільною заробітною платою та залежить від ринку праці, яка надається крюінговими компаніями з урахуванням різних умов пропонуючих контрактів

Враховуючи наведене, встановивши невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, суд апеляційної інстанції доходить висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та зміну оскаржуваного рішення в частині визначення розміру аліментів і стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , 14 березня 2005 року , у розмірі 10 000 грн. щомісячно, починаючи з 17 травня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ст. 382 ЦПК України апеляційний суд в постанові вирішує питання нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Особа, яка подала апеляційну скаргу, від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на підставі пункту 3 частини 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена, апеляційна скарга задоволена частково.

Відповідно до положень ч 1 ст. 141 ЦПК України, яка передбачає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з відповідача ОСОБА_2 на користь держави належить стягнути судовий збір у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції в розмірі 1 152 гривні 60 копійок.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24 січня 2020 року в частині розміру стягнутих аліментів змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець міста Гагарін Смоленської області, РНОКПП НОМЕР_2 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженка міста Міасс Челябінської області, РНОКПП НОМЕР_3 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ) аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 коп. щомісячно, починаючи з 17 травня 2019 року і до повноліття дитини.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець міста Гагарін Смоленської області, РНОКПП НОМЕР_2 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь держави (Отримувач коштів ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106 Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783 Банк отримувача Казначейство України (ЕАП) Рахунок отримувача UA0026001 Код класифікації доходів бюджету 22030106) судовий збір у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції в розмірі 1 152 (одна тисяча сто п`ятдесят дві) гривні 60 копійок.

В решті рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24 січня 2020 року залишити без змін.

Допустити негайне виконання рішення про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений 21 квітня 2019 року.

Головуючий О.М. Пономарьова

Судді С.А. Зайцева

Л.М. Кочегарова