ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/740/19 Номер провадження 22-ц/814/252/20Головуючий у 1-й інстанції Андрієць Д. Д. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2020 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

Головуючого судді: Обідіної О.І.

Суддів: Бутенко С.Б., Прядкіної О.В.

За участю секретаря Кальник А.М.

розглянула в порядку спрощеного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області в складі судді Андрієць Д.Д. від 15 жовтня 2019 року по справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А :

В лютому 2019 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому, після уточнення позовних вимог, просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №б/н від 16.05.2011 року в сумі 47831,52 грн., яка складається з заборгованості за кредитом - 28466,22 грн., заборгованості за процентами - 16611,42 грн., штрафів в сумі 500 грн. та 2253,88 грн.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 16.05.2011 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, відповідно до якого останній отримав кредитну картку «Універсальна».

03.11.2016 року кредитну картку було переоформлено на престижну картку «Gold» та позичальником було отримано кредит у розмірі 50000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії карти.

В зв`язку з неналежним виконанням умов договору виникла заборгованість в сумі 47831,52 грн., яка в добровільному порядку позичальником не погашається, що в свою чергу стало підставою для звернення банку до суду.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 15 жовтня 2019 року позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 16.05.2011 року в розмірі -10250,46 грн.

В іншій частині вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судові витрати в сумі 411,67 грн.

Ухвалюючи рішення, суд дійшов висновку, що строк дії договору відповідає строку дії картки - до жовтня 2017 року. Крім того, суд встановив, що погашена відповідачем після жовтня 2017 року сума заборгованості перевищувала розмір заборгованості по відсоткам, які були фактично ним погашені, тому внесена позичальником суму боргу має бути зарахована на погашення заборгованості тіла кредиту, в зв`язку з чим задовольнив позов частково, стягнувши 10250,46 грн. заборгованості по тілу кредиту.

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення в частині незадоволених позовних вимог щодо стягнення тіла кредиту в сумі 18215,76 грн. та відсотків в розмірі 16611,42 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Зокрема вказує, що суд не мав підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту, нарахування яких передбачено як умовами договору так і нормами цивільного законодавства.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про наявність підстав для її часткового задоволення.

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.п.3,4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 16.05.2011 ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг підписав анкету-заяву.

В анкеті-заяві своїм підписом позичальник підтвердив, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком Договір про надання банківських послуг, на підставі чого між сторонами було укладено кредитний договір б/н та видано кредитну картку «Універсальна».

03.11.2016 року кредитну картку було переоформлено на престижну картку «Gold» з кредитними коштами у розмірі 50000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії карти.

Згідно довідки АТ КБ «Приватбанк», банком було видано 03.11.2016 року ОСОБА_1 кредитну картку № НОМЕР_1 з терміном дії 10/17. Вказаний факт сторонами не заперечується.

На час видачі кредитної картки «Gold» з 03.11.2016 року кредитний ліміт було встановлено в розмірі 50000 грн., а 01.11.2017 року ліміт змінено та зменшено до 5210 грн.

Неналежне виконання умов кредитного договору призвело до виникнення заборгованості, яка згідно розрахунку банку, станом на 21.12.2018 року, становить 47831,52 грн. та складається з заборгованості за тілом кредиту - 28466,22 грн., заборгованості за процентами - 16611,42 грн., заборгованості по штрафам - 2753,88 грн.

Ухвалюючи рішення місцевий суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення на користь банку 10250,46 грн. заборгованості за тілом кредиту з огляду на те, що позичальник сплатив заборгованість за відсотками в більшому обсязі. При цьому суд розподілив сплачену суму як на погашення відсотків, так і часткове зарахування на погашення тіла кредиту. Також суд встановив, що строк дії договору становить 12 місяців, як і строк дії виданої позичальнику кредитної картки, а отже після закінчення останнього, тобто з листопада 2017 року банк не мав права нараховувати як проценти по кредиту, так і неустойку у вигляді штрафів.

Колегія суддів не може в повній мірі погодитись з такими висновками суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до норм статей 629, 610, 612, 625 ЦК України - договір є обов`язковим до виконання; порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання; боржник вважається таким, що прострочив, якщо не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором та не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Так, сторонами не заперечується факт укладання кредитного договору та отримання ОСОБА_1 картки «Gold» з сумою кредиту у розмірі 50000 грн. та строком дії з 03.11.2016 року по жовтень 2017 року.

На підтвердження факту укладення кредитного договору та його умов АТ КБ «ПриватБанк» надано суду копію підписану клієнтом Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк» від 16.05.2011 року, копію Тарифів обслуговування кредитних карт, копію витягу з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, ресурс - архів, розміщений на сайті https://privatbank.ua/terms/, та розрахунок заборгованості за договором.

Проте, колегія суддів вважає, що вищевказані документи не можуть бути прийняті до уваги як беззаперечні докази наявності вказаної у позовній заяві заборгованості, оскільки не містять об`єктивних даних на підтвердження погодження між сторонами умов кредитування, внаслідок невідповідності вимогам статей 207, 1055 ЦК України щодо письмової форми кредитного договору, недодержання якої тягне нікчемність такого договору, та положень статті 634 ЦК України щодо форми договору приєднання, на що не звернув належної уваги суд першої інстанції.

Висновки суду першої інстанції щодо наявності достатніх правових підстав для часткового задоволення позову та стягнення заборгованості у визначеному судом розміру не узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 з подібними правовідносинами, яка у відповідності до частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути застосована судом при вирішенні справи.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року, справа № 342/180/17, зроблено висновок про те, що оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Великою Палатою Верховного Суду зроблено висновок про те, що з огляду на вищевказані обставини та зміст статей 633, 634 ЦК України слід вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується лише до тих умов, з якими він ознайомлений.

Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовою договору, оскільки вони не підписані відповідачем, а також з урахуванням того, що ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім.

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі суми кредиту, сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Разом з тим, нараховані банком відсотки станом на 31.10.2017 р. в розмірі 6152,24 грн., які визначені позивачем на підставі положень Умов та правил надання банківських послуг, не можуть бути прийняті до уваги у зв`язку з відсутністю належних та допустимих доказів, які б беззаперечно доводили факт приєднання позичальника саме до тих Умов та правил, які приєднані банком до позовної заяви у вигляді архів-ресурсу, та на підставі яких останнім здійснено розрахунок заборгованості за користування кредитом.

Вищевказані правові висновки залишились поза увагою суду першої інстанції, який допустився власних розрахунків та взявши до уваги сплачені відповідачем відсотки, зменшив на їх сукупну величину розмір самої заборгованості по тілу кредиту, прийшовши до висновку, що стягнення визначеної банком заборгованості без врахування вже внесених позичальником на погашення існуючої заборгованості сум, покладає на останнього тягар подвійної відповідальності.

Такі висновки суду першої інстанції не ґрунтуються на законі, у зв`язку з чим рішення підлягає скасуванню, з постановленням по справі нового рішення про часткове задоволення позову в межах захисту інтересів банку щодо стягнення тіла кредиту.

За вказаних обставин, судова колегія приходить до висновку про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову в частині стягнення заборгованості за кредитом.

Інші доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції та необхідності дотримуватись при здійсненні правосуддя положень Закону України «Про судоустрій та статус суддів», що само по собі не є підставою для скасування судового рішення в розумінні ст. 376 ЦПК України.

Відповідно до норм ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на часткове задоволення позову та стягнення на користь банку 28466, 22 грн., що становить 59,5% від заявлених позовних вимог, з відповідача на користь банку підлягає стягненню судовий збір в сумі 1443 грн. (59.5% від сплаченого судового збору в розмірі 1921 грн.).

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.п.3,4, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" задовольнити частково.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 15 жовтня 2019 року скасувати, ухваливши нове.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитом в сумі 28466, 22 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судові витрати в сумі 1143 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 січня 2020 року.

Судді : Обідіна О.І. Бутенко С.Б. Прядкіна О.В.