Справа № 464/491/19 Головуючий у 1 інстанції: Рудаков І.П.
Провадження № 22-ц/811/3193/19 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретар - Юзефович Ю.І.,

з участю представника заінтересованої особи Маліцького Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Львівської міської ради на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 28 серпня 2019 року, постановлену в складі головуючого судді Рудакова І.П., у справі за заявою Львівської міської ради, заінтересована особа ОСОБА_1 про визнання спадщини відумерлою, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2019 року Львівська міська рада звернулась в суду із заявою у якій просила визнати відмерлою спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що складається із Ѕ частки квартири АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заяви покликалась на те, що спірна квартира належала на праві спільної сумісної власності померлій ОСОБА_2 і ОСОБА_1 . Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина у вигляді Ѕ частки спірної квартири. Із заявою про прийняття спадщини у встановлені строки ніхто не звернувся, спадкова справа не заводилась. Таким чином, спадщину ніхто не прийняв. У відповідності до вимог ст. 1277 ЦК України заявник просив визнати спадщину відумерлою.

Оскаржуваною ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 28 серпня 2019 року заяву Львівської міської ради, заінтересована особа ОСОБА_1 про визнання спадщини відумерлою - залишено без розгляду.

Судові витрати компенсовано за рахунок держави.

Роз`яснено Львівській міській раді право звернення до суду із зазначеними вимогами в порядку позовного провадження.

Ухвалу оскаржив заявник - Львівська міська рада, подавши апеляційну скаргу.

Вважає оскаржувану ухвалу незаконною та необґрунтованою. В обґрунтування вимог покликається на те, що виходячи з системного аналізу вимог ст. ст. 328, 355, 368, 372 ЦК України частка померлої ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_1 є рівними, тобто кожному з них належало по Ѕ частці квартири. А відтак, підлягає визнанню відумерлою спадщина після смерті гр. ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка складається з Ѕ частки цієї квартири згідно свідоцтва про право власності на квартиру від 14.12.1999 року за № Г-22066. Тому висновки суду про те, що існує спір про право, оскільки відсутні відомості про виділення частки у натурі та чи зареєстровані вони за кожним власником, як окремий об`єкт нерухомого майна, чи є вони рівними, так як вирішення вимог заявника прямо може вплинути на її права та інтереси - є безпідставними. Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 (син померлої) від спадщини належної йому за законом відмовився, інші спадкоємці в строк, передбачений законом із заявами про прийняття спадщини не звертались, спадкова справа не заводилась, тому залишену після смерті померлої спадщину у встановлений законодавством термін ніхто не прийняв.

З наведених підстав просить скасувати ухвалу Сихівського районного суду м.Львова від 28 серпня 2019 року та постановити нову, якою заяву Львівської міської ради задовольнити в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно із ч. 1 ст. 351 ЦПК України судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до Указу Президента України №452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» створено Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

А відтак, справа розглядається Львівським апеляційним судом у межах територіальної юрисдикції якого перебуває районний суд, який постановив ухвалу, що оскаржується.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 ЦПК України, розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Ураховуючи, що згідно з ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, колегія суддів інформувала учасників справи окрім направлення повідомлень, також і шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

Представник заявника, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи в судове засідання не з`явився. Направив клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятість в розгляді іншої судової справи, однак будь-яких документів на підтвердження заявленого не надав. Тому колегія суддів визнала неповажною причину неявки представника заявника в судове засідання суду апеляційної інстанції.

Зважаючи на те, що за приписами ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає апеляційному розгляду, колегіє суддів не приймалось рішення про обов`язкову учать учасників справи в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, підстави для відкладення розгляду справи, передбачені ч. 1 ст. 372 ЦПК України відсутні, предметом перегляду є процесуальна ухвала строки розгляду якої є скороченими, та з метою дотримання основних засад цивільного судочинства, зокрема і розумних строків розгляду справи судом, колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи у відсутності представника заявника.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися до суду апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заява про визнання спадщини відумерлою у випадках, встановлених ЦПК України, подається суду за місцем відкриття спадщини або за місцезнаходженням нерухомого майна, що входить до складу спадщини. Заява подається у порядку окремого провадження.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема про визнання спадщини відумерлою (ст. 293 ч. 1, ч. 2 п. 8 ЦПК України).

Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах (ст. 294 ч. 6 ЦПК України).

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції встановлено, що має місце спір відносно нерухомого майна у вигляді 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 .

При цьому, заявник Львівська міська рада вважає, що спадщина на спірне нерухоме майно після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , підлягає визнанню відумерлою, оскільки син померлої ОСОБА_1 у встановлений законом строк відмовився від прийняття частки спадкового майна та оформлення спадкових прав, які належали йому по закону, а іншіспадкоємці в строк, передбачений законом із заявами про прийняття спадщини не звертались, спадкова справа не заводилась, тому залишену після смерті померлого спадщину у встановлений законодавством термін ніхто не прийняв.

Розглядаючи заяву та залишаючи таку без розгляду суд першої інстанції виходив з того, що виник спір про право, оскільки на адресу суду подано заяву про вступ у справу заінтересованої особи ОСОБА_1 , так як вказана справа стосується його прав і обов`язків, адже він є співвласником майна, частина якого є спадковим і заявник просить визнати таку спадщину відумерлою.

Окрім того, суд першої інстанції виходив з того, що в порядку окремого провадження неможливо здійснити дослідження питання прийняття спадщини, зокрема, чи користується у теперішній час спірним майном будь-хто й на якій підставі; якщо такі особи існують, то вони також є особами заінтересованими у справі, адже вирішення питання про визнання спадщини відумерлою може стосуватися їх прав і обов`язків.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність спору про право та окрім того вважає за необхідне звернути увагу на те, що у заяві про визнання спадщини відумерлою мають бути зазначені відомості про час і місце відкриття спадщини, про майно, що становить спадщину, а також докази, які свідчать про належність цього майна спадкодавцю, про відсутність спадкоємців за заповітом і за законом, або про усунення їх від права на спадкування, або про неприйняття ними спадщини, або про відмову від її прийняття.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, квартира АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що стверджується Свідоцтвом про право власності на квартиру, виданим Виконавчим комітетом Львівської міської ради народних депутатів 14.12.1999 року № Г-22066 та набута ними в порядку приватизації згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».

До заяви Львівська міська рада долучила заяву із змісту якої слідує, що ОСОБА_1 від оформлення спадкових прав на належну йому за законом частку спадкового майна відмовився. При цьому заявник не звернув уваги на те, що відмова від спадщини і відмова від оформлення спадкових прав не є тотожними поняттями. В той же час спірна квартира є місцем проживання заінтересованої особи ОСОБА_1 і підлягає перевірці факт прийняття ним спадщини в силу постійного проживання із спадкодавцем на час її смерті, що само по собі виключає розгляд справи в порядку окремого провадження.

Також колегія суддів звертає увагу і на те, що згідно свідоцтва про право власності на квартиру співвласником у спільному майні був « ОСОБА_1 рович», а заява від 14.05.2018 року про відмову від оформлення спадкових прав підписана як « ОСОБА_1 ровичу». Доказів того, що це одна і таж сама особа матеріали справи не містять.

Згідно відповіді на запит суду про витребування із Шостої Львівської державної нотаріальної контори спадкової справи про прийняття спадщини на Ѕ квартири АДРЕСА_1 вбачається про долучення до супровідного листа, що на а.с. 21 Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру. Однак така довідка в матеріалах справи відсутня, що позбавляє суд апеляційної інстанції беззаперечно стверджувати про відсутність інших спадкоємців за законом. А відсутність в провадженні Шостої Львівської державної нотаріальної контори заведеної спадкової справи після смерті ОСОБА_2 не свідчить про відсутність такої в інших органах нотаріату в межах нотаріального округу.

При цьому колегія суддів враховує, що за змістом норм діючого законодавства, спір про право має місце тоді, коли заінтересована особа претендує на спадкове майно поряд із заявником, на майно, як на відумерлу спадщину. Заінтересована особа ОСОБА_1 саме про таке подав заяву у суді першої інстанції.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 57 від 30 травня 2008 року" Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Тому мотиви апеляційної скарги про відсутність спору про право є такими, що не узгоджуються з матеріали справи.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з мотивами апеляційної скарги про те, що частка померлої ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_1 є рівними.

Згідно з Цивільним кодексом України існують два види спільної власності - спільна часткова й спільна сумісна. Частина 3 ст. 355 ЦК України передбачає, що право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

Згідно із Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» в осіб, які приватизували житло (квартиру, кімнату, будинок, далі - житло), виникає право спільної власності.

За ч. 1 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. У разі ж спільної сумісної власності, частки взагалі не визначаються (ч. 1 ст. 368 ЦК України), але при виділі частки з майна, що є у спільній сумісній власності, кимось із співвласників, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду (ч. 2 ст. 370 ЦК України).

Лише у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутись з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності.

Тобто, після отримання від нотаріуса постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій щодо видачі свідоцтва на частку у спільному сумісному майні лише спадкоємець може звернутись до суду і просити визначити частку померлого у спільній сумісній власності та відповідно визначити свою частку в такому майні.

Тому відсутність даних про виділення часток в натурі не впливає на обсяг спадкових прав і при спадкуванні чи визнанні спадщини відумерлою вважається, що такі частки є рівними. Однак дана обставина не впливає на правильність висновків суду першої інстанції про існування у даній справі спору про право, а відтак і про залишення без розгляду поданої в порядку окремого провадження заяви про визнання спадщини відумерлою.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіряючи законність і обґрунтованість постановленої ухвали в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що ухвала є законною та обґрунтованою, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 372, 374 ч.1 п.1, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Львівської міської ради - залишити без задоволення.

Ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 28 серпня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 січня 2020 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В.