ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2020 року

м. Харків

Справа № 637/646/19

Провадження № 22-ц/818/2948/20

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Хорошевського О.М.

суддів - Бурлака І.В., Яцини В.Б.

за участю секретаря Пузікової Ю.С.

Учасники справи:

позивач - Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Куйбишево»

відповідач - ОСОБА_1 огли

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Куйбишево» на рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 24 лютого 2020 року, постановленого суддею Островською Н.І., за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Куйбишево» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання договору оренди землі недійсним та визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі,

УСТАНОВИВ:

У червні 2019 року СТОВ «Куйбишево» звернулось до суду з позовом після уточнення якого просило визнати недійсним договір оренди № 1 земельної ділянки площею 5,8310 га, укладений 21.08.2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а також визнати укладеною Додаткову угоду № 1 до Договору оренди землі від 13.08.2008 року між ОСОБА_1 та сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Куйбишево», зазначивши, з урахуванням вимог діючого законодавства строк дії договору 10 років, що не є зміною умов спірного договору.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 5,8310 га, розташованої на території Семенівської сільської ради Шевченківського району Харківської області, з ким 13.08.2008 року СТОВ «Куйбишево» укладено договір оренди землі на 5 років, який 20.08.2012 року зареєстрований у відділі Держкомзему у Шевченківському районі Харківської області. Отже, враховуючи вимоги ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України, строк його дії був до 20.08.2017 року. Статтею 33 Закону України «Про оренду землі» фактично об`єднано два випадки пролонгації договору оренди землі: 1) реалізація переважного права орендаря (частини 1-5); 2) автоматична пролонгація договору (частина 6). Посилаючись на ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», зазначили, що оскільки продовжують користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, а також відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору лист-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, то такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Вказують, що ОСОБА_1 особисто у 2016 році та через представника ОСОБА_3 протягом 2017 - 2019 років отримував орендну плату, та по завершенню строку дії договору позивач запропонував останньому поновити договір оренди на новий строк з підписанням Додаткової угоди та в межах наявних у нього повноважень, на що ОСОБА_3 відмовився.

У 2019 році в зв`язку з відсутністю заперечень відповідача у поновленні договору оренди та продовженням користування земельною ділянкою, позивач направив на адресу відповідача лист-повідомлення про поновлення договору оренди землі та проект Додаткової угоди № 1 до Договору оренди землі від 13.08.2008 року про поновлення договору оренди землі, проте вказаний лист з додатками повернувся без вручення адресату через те, що останній за місцем реєстрації не проживає.

Таким чином, позивач належно виконував обов`язки за Договором під час його дії та продовжував сплачувати орендну плату за Договором після завершення строку Договору; продовжує користуватися земельною ділянкою; лист-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні Договору оренди землі протягом одного місяця після закінчення строку дії договору орендарю не надходив; акт приймання-передачі щодо повернення земельної ділянки між сторонами не підписувався; технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки відповідача в натурі (на місцевості) не виготовлялася; на даний час на земельній ділянці знаходяться посіви сільськогосподарських культур орендаря, тобто земельна ділянка використовується позивачем за цільовим призначенням..

Рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 24 лютого 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі СТОВ «Куйбишево»просить рішення суду першої інстанції скасувати, як постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Скарга містить посилання на ті ж підстави, що викладені у позовній заяві, а також зазначено, що судом першої інстанції в порушення норм процесуального права не взято до уваги чисельні правові позиції Верховного суду з питань однакового застосування судами першої інстанції та апеляційної інстанції ст. 33 Закону України «Про оренду землі».

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_2 заначає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції не знайшов підстав вважати наявним у позивача переважного права на поновлення договору оренди землі та відсутність належних та допустимість доказів протилежного та у зв`язку з невірним способом захисту.

Колегія судді погоджується з даним висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2. ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

Частинами 1, 3, 5, 6 статті 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі визнання недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

За приписами частини 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 236 ЦК України визначено, що нікчемний правочин або правочин визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.

Відповідно до ст. 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

У ч. 4 ст. 124 Земельного кодексу України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України "Про оренду землі".

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України "Про оренду землі" орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

Статтею 152 ЗК України встановлено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень свого прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання угоди недійсною.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 594/376/17-ц зроблено висновок про те, що "реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена частиною першою статті 33 Закону України "Про оренду землі", можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури і строків. Для застосування частини першої статті 33 Закону України "Про оренду землі" та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди згідно частинами 2-5 цього закону необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обов`язки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення. Для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону України "Про оренду землі", необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов`язки за договором оренди; до закінчення строку дії договору він повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди, продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою; орендодавець письмово не повідомив орендаря про відмову в поновленні договору оренди. Переважне право орендаря, яке підлягає захисту відповідно до статті 3 ЦПК України, буде порушене в разі укладення договору оренди з новим орендарем при дотриманні процедури повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право, продовження користування земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди і відсутності протягом місяця після закінчення строку дії договору оренди заперечень орендодавця щодо поновлення договору".

Згідно ст. 13 Закону України "Про оренду землі" під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до положень ст. 33 Закону України "Про оренду землі" реалізація переважного права на поновлення договору оренди землі можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін.

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. У разі смерті орендодавця до спливу строку дії договору оренди землі орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це спадкоємця земельної ділянки протягом місяця з дня, коли йому стало відомо про перехід права власності на земельну ділянку.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із: власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності).

Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку.

Договір оренди землі укладений сторонами 13 серпня 2008 року та набув чинності з моменту реєстрації тобто 20.08.2012 року.

Оскільки договір укладено на 5 років, строк його дії закінчився у серпні 2017 року.

За умовами п. 3 Договору після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар не пізніше ніж за 90 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про наміт продовжити його дію.

Лист - повідомлення про поновлення договору оренди землі наданий СТОВ «Куйбишево» Ібадову С.Н. огли, датований 14 травня 2019 року. До цього листа-повідомлення було додано текст додаткової угоди до договору від 13 серпня 2008 року.

Таким чином посилання представника позивача на те, що дія договору оренди, укладеного між сторонами, була продовжена автоматично на той саме строк, не можна вважати обґрунтованим оскільки за правилам ст. 33 Закону України «Про оренду землі» додаткова угода, у разі фактичного продовження дії договору, укладається в обов`язковому порядку протягом місяця після закінчення строку передбаченого ч. 6 цієї статті.

Судовим розглядом встановлено, що СТОВ «Куйбишево» не зверталось до відповідача за продовженням строку дії договору оренди в порядку визначному п. 3 цього договору.

Товариство не виконало процедуру, передбачену ст. 33 ЗУ «Про оренду землі».

Щодо посилань представника товариства на те, що відповідачу було відомо про продовження користування позивачем належною йому земельною ділянкою, оскільки він продовжував отримувати орендну плату, судова колегія зазначає наступне.

В суді представник позивача зазначав, що відповідач тривалий час в Україні не мешкає.

З відомостей, наданих суду позивачем, орендну плату за 2017 рік відповідач отримав у грудні 2018 року.

Наведені обставини не дають підстав вважати, що ОСОБА_1 огли був обізнаний про користування СТОВ «Куйбишево» належною йому земельною ділянкою після серпня 2017 року.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком про те, що договір оренди землі не було продовжено на підставі частини 1 статті 33 Закону України "Про оренду землі" у встановленому законом порядку, право користування земельною ділянкою за цим договором є припиненим.

З огляду на зазначене суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що повідомлення позивача про намір реалізувати переважне право на поновлення договору оренди за наявності заперечень орендодавця не є підставою для поновлення договору оренди землі.

Колегія суддів визнає обґрунтованими висновки районного суду й щодо неправильно обраного позивачем способу захисту, остільки заявлені вимоги не узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 27 червня 2019 року у справі 312/275/17.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та прийшов до обґрунтованого висновку.

Апеляційна скарга переповнена оцінкою доказів скаржником, при цьому не вказується, які з доказів неправомірно були судом першої інстанції не прийняті, чи досліджувались із порушенням установленого законом порядку.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1 ст. 376, 381, 382-384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Куйбишево» залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 24 лютого 2020 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.М. Хорошевський

Судді: І.В. Бурлака

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 17 липня 2020 року.