Справа № 463/1484/19
Провадження № 2/463/195/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2020 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Леньо С. І.

з участю секретаря Станько Р.О.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідачів ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідачів про усунення перешкод в користуванні квартирою, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 шляхом надання дублікатів ключів та вселення її у зазначену квартиру.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що є власником ј частки квартири АДРЕСА_2 . Іншими співвласниками цієї квартири є відповідачі. Для отримання ключів від квартири представник позивача звертався з відповідним проханням до відповідачів, проте останні відмовляються в добровільному порядку надавати ключі та категорично заперечують проти її вселення. З цих підстав звернулись до правоохоронних органів з відповідною заявою, проте отримали відповідь, що відповідачі не відчиняють дверей. Такими своїми діями відповідачі обмежують її у праві користування та володіння майном, а тому просить в судовому порядку зобов`язати їх усунути перешкоди в користуванні майном шляхом вселення та надання дублікатів ключів.

Ухвалою судді Личаківського районного суду м. Львова від 15.03.2019р. відкрито провадження у справі та призначено таку до судового розгляду за правилами загального позовного провадження. Визначено сторонам строк для подання відзиву, відповіді на відзив та письмових заперечень.

Відповідач ОСОБА_5 скерувала відзив на позовну заяву, долучивши докази його направлення іншим учасникам справи. З позовними вимогами не погоджується та вважає їх безпідставними. Зокрема, позивач фактично проживає в Канаді та не вчиняла жодних дій, спрямованих на здійснення її права користування спірною квартирою. Тому, відповідачі не могли чинити позивачу перешкод у користуванні квартирою, при тому що право останньої на користування такою квартирою ними визнається. Належних і допустимих доказів існування перешкод у користуванні спірною квартирою позивач не надала і тому просить в задоволенні позову відмовити.

Аналогічний за змістом відзив скерувала до суду відповідач ОСОБА_4 . Також просить в задоволенні позову відмовити.

У відповіді на відзив позивач зазначає, що після неодноразових спроб отримати доступ до квартири ОСОБА_6 одного разу відкрила двері та запросила в квартиру її представника, та в присутності свідка ОСОБА_7 категорично заперечила можливість вселення позивача у квартиру та відмовилась надати дублікати ключів. Також, ОСОБА_4 пропонувала виплатити кошти за частку в квартирі, позаяк вважала, що спільне проживання є неможливим, однак дане питання в подальшому не вирішувалось. Крім того, у період з 26.11.2018р. по 01.12.2018р. позивач була в Україні та 28.11.2018р. намагалась потрапити у квартиру, однак дверей їй не відчинили. До цього часу, і зокрема 13.07.2018р. в квартиру не зміг потрапити її представник ОСОБА_1 та ОСОБА_8 , а в серпні та вересні представнику позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_7 також ніхто не відчинив дверей. Також, не відповідають дійсності мотиви відзиву про надання дублікатів ключів представнику позивача, оскільки за мотивами позову вселенню підлягає саме позивач, і саме їй слід надати дублікати ключів.

У запереченні на відповідь на відзив представник відповідачів наводить аргументи, аналогічні мотивам відзиву щодо неможливості чинення перешкод позивачу через її відсутність на території України.

Під час підготовчого провадження за клопотанням відповідача ОСОБА_5 ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 08.04.2019р. витребувано у Адміністрації Державної прикордонної служби України інформацію щодо перетину державного кордону України на виїзд та на в`їзд, за період з 11.01.2011 року до 22.02.2019 року громадянкою ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса проживання: Канада, 910-15 Ніклаус Драйв, АДРЕСА_3 (паспорт громадянина Канади НОМЕР_2 ).

Інформація про перетин позивачем державного кордону надійшла на адресу суду 02.10.2019р. Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 10.10.2019р. закрито підготовче провадження у справі та призначено таку до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні повноважний представник позивача позовні вимоги підтримала. Підтвердила відсутність у позивача доступу до квартири і з врахуванням вищенаведеного просить позов задовольнити.

Повноважний представник відповідачів в судовому засіданні проти обґрунтованості позову заперечив з підстав, викладених у відзивах та письмових запереченнях. Просить в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення учасників процесу та показання свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 264 ЦПК України суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що позивачу на праві спільної часткової власності належить 1/4 частка квартири АДРЕСА_2 . Право власності на вказану частку набуте позивачем на підставі акту державного виконавця про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 11.01.2011р., копія якого долучена до матеріалів справи (а.с.7). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.6), у встановленому законом порядку позивач зареєструвала таке своє право.

Іншими співвласниками зазначеної квартири є відповідачі, які одночасно в ній проживають, що сторонами не оспорюється та додатково стверджується довідкою з місця проживання про склад сім`ї і прописки від 05.11.2018р., які зареєстровані та фактично проживають в цій квартирі.

У статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Частиною першої статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Під час розгляду цивільної справи № 442/7505/14-ц (постанова від 12.12.2018р.) Верховний Суд в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду сформулював правовий висновок, згідно якого роз`яснив, що спільна часткова власність є специфічною конструкцією оскільки, існує: (а) множинність суб`єктів. Для права власності характерна наявність одного суб`єкта, якому належить відповідне майно (наприклад, один будинок - один власник). Навпаки, спільна часткова власність завжди відзначається множинністю суб`єктів (наприклад, один будинок - два співвласники); (б) єдність об`єкта. Декільком учасникам спільної часткової власності завжди належить певна сукупність майна. Причому право спільної часткової власності може стосуватися як подільних/неподільних речей, так і майнових прав та обов`язків.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до встановлених судом обставин, позивач на постійній основі проживає у Канаді. Згідно відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації (а.с.73), у період з 26.11.2018р. позивач прибула в Україну, а 01.12.2018р. виїхала.

Згідно відповіді Личаківського ВП ГУНП у Львівській області від 07.12.2018р. (а.с.9-10), питання вселення позивача у спірну квартиру було предметом перевірки правохоронних органів, однак через цивільно-правовий характер таких правовідносин вказана перевірка припинена. При цьому, поспілкуватись з відповідачами не вдалось, оскільки дверей помешкання ніхто не відчинив.

Безпосередньо під час судового розгляду повноважний представник позивача пояснила, що у позивача відсутній доступ до квартири. При цьому, відповідач ОСОБА_5 особисто в судовому засіданні 26.11.2019р. підтвердила, що ключі від квартири у позивача відсутні, такі їй не надавались.

Будучи допитаною в якості свідка ОСОБА_7 суду пояснила, що разом з представником позивача у період серпень вересень 2018р. два рази приходила до спірної квартири, однак дверей їм не відчиняли. В жовтні 2018р. відповідач ОСОБА_10 пустила їй у квартиру та під час розмови, яка відбулась у кухні, відмовилась надати ключі представнику позивача, хоча остання запевняла, що віддасть їх безпосередньо позивачу.

Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).

За змістом частини першої та другої статті 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини перша-четверта статті 12 ЦПК України).

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частин третя статті 13 ЦПК України).

Іншими словами, принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Відповідно до частини першої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Відповідно до змісту частини четвертої цієї статті якщо порядок володіння та користування спільним майном відповідно до часток співвласників у праві спільної часткової власності визначений рішенням суду, він є обов`язковим і для особи, яка згодом придбає у праві спільної часткової власності на це майно.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Тлумачення вказаних норм дозволяє зробити висновок, що для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права або інтереси позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав чи інтересів позивач звернувся до суду.

Частина друга ст. 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав та інтересів, одним з яких, відповідно до п. 4 ч. 1 цієї статті є відновлення становища, яке існувало до порушення. Захист права власності регулюється нормами ЦК України, зокрема Главою 29 Розділу І Книги Третьої.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду під час розгляду цивільної справи № 545/3728/16-ц сформулював правову позицію, згідно якої роз`яснив, що вказаний спосіб захисту пов`язаний з застосуванням певних заходів, спрямованих на відновлення порушеного суб`єктивного права особи у тому стані, в якому воно існувало до його порушення. Тобто, для того, щоб подати цей позов необхідно, щоб суб`єктивне право не було припинене, і його можна було відновити шляхом усунення наслідків правопорушення. Цей спосіб захисту може знаходити свій прояв у вимогах про усунення перешкод у здійсненні права спільної власності між співвласниками.

При цьому, під час розгляду іншої цивільної справи № 759/2550/18 (постанова від 24.01.2020р.), Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду з посиланням на правову позицію, висловлену під час розгляду цивільної справи № 545/3728/16-ц, визнав законними рішення суду апеляційної інстанції про застосування вказаного способу захисту у спорі про усунення перешкод в користуванні часткою квартири шляхом вселення.

У справі яка розглядається відповідач підтвердила, що у позивача відсутні ключі від квартири, а відтак, слід вважати встановленим, що у останньої наявні перешкоди у користуванні майном, що додатково підтверджується показами свідка та відповіддю правоохоронних органів. Відповідно, слід вважати встановленим, що цим самим права позивача як співвласника квартири є порушеними.

Відповідачі натомість невірно вказують на відсутність доказів звернення позивача до відповідачів з вимогами про усунення перешкод, адже за наведених вище обставин характер порушеного права полягає у відсутності доступу до квартири. Відповідно, саме ця обставина підлягає доказуванню і саме у спосіб відновлення цього доступу шляхом усунення перешкод та вселення позивача відбувається захист порушеного права.

Тому, суд визнає позов обґрунтованим та ухвалює рішення про його задоволення.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача належить стягнути судовий збір в розмірі 768,40 грн., сплата якого підтверджується відповідною квитанцією.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 12,77-82,141,223,263-265,268 ЦПК України ст. ст. 3, 11, 15, 16, 316, 317, 319, 321, 386, 391, 396 ЦК України, суд,

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_4 та ОСОБА_5 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_3 квартирою АДРЕСА_2 , шляхом вселення ОСОБА_3 до вказаної квартири та передачі дублікатів ключів від неї.

Стягнути з ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_3 (Канада, 910-15 Ніклаус Драйв, Гамільтон, Онтаріо, ІПН НОМЕР_1 ) 384,20 грн. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_5 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_3 (Канада, 910-15 Ніклаус Драйв, Гамільтон, Онтаріо, ІПН НОМЕР_1 ) 384,20 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст. ст. 354,355, пп. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 03.02.2020 року.

Суддя: Леньо С. І.