Справа № 199/5518/20
(2/199/2124/20)
РІШЕННЯ

Іменем України

21.12.2020 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого судді Якименко Л.Г.

за участю секретаря Ковтун К.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати.

В обґрунтування заявлених позовних вимог посилався на те, що з лютого 2020 року він працював в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » продавцем продовольчих товарів.

У липні 2020 року позивач вирішив звільнитися та 12.07.2020 року, відпрацювавши останню зміну, з`явився до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 для оформлення документів та розрахунку. Того ж дня ОСОБА_1 було надано на підпис трудовий договір від 15.05.2020 року та позивачем було надано трудову книжку для заповнення. Так, позивачу була надана копія договору та заповнена трудова книжка, але здійснити розрахунок заробітної плати за період з 15.05.2020 року по 12.07.2020 рік, виходячи із розрахунку 350 грн. за зміну, відповідач відмовилась.

Згідно з трудовою книжкою позивача, він був прийнятий на роботу 15.05.2020 року до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на посаду продавця продовольчих товарів та звільнений 12.07.2020 року.

Заробітна а йому нараховувалась у залежності від виручки. У травні у позивача було 12 змін, за які він повинен отримати - 5950,70 грн., у червні 2020 року - 13 змін за які він повинен отримати 7 095,00 грн., у липні - 5 змін за які відповідач повинен отримати 2000 грн., а всього: 15045,70 грн.

Посилаючись на вказані обставини позивач ОСОБА_1 просив суд стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 15045,70 гривень.

Представник позивача ОСОБА_4 надав до суду заяву, в якій просив справу розглядати у його та позивача відсутності, позов підтримав у повному обсязі.

Відповідач Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, повторно надала до суду заяву про відкладення судового засідання, доказів поважності повторної неявки, а також відзиву на позов, до суду не надала.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 із 15.05.2020 року був прийнятий на роботу до ОСОБА_2 та з ним був підписаний трудовий договір між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, з оплатою праці 350 грн. за зміну, який 12.07.2020 року розірвано відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України за згодою сторін (а.с.6-8).

Окрім цього, 15.05.2020 року до трудової книжки серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 внесено запис №5 Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 про прийняття на посаду продавцем продовольчих товарів на підставі наказу №14/05-20 від 14.05.2020 року (а.с.11).

Також, 12.07.2020 року внесено запис №6 Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 про звільнення згідно з п.1 ст.36 КЗпП України за згодою сторін на підставі наказу №11/07-20 від 11.07.2020 року.

Розрахунок при звільненні з позивачем не проводився.

Згідно із наданим позивачем розрахунком, у травні 2020 року позивач відпрацював 12 змін, за які він повинен отримати - 5950,70 грн., у червні 2020 року - 13 змін, за які позивач повинен отримати 7 095,00 грн., у липні - 5 змін, за які позивач повинен отримати 2000,00 грн., а всього позивачу при звільненні не було виплачено 15045,70 грн..

Відповідачем не надано жодних доказів на спростування позовних вимог, окрім цього відповідач знехтував своїм правом на надання відзиву у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення копії ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви та додатків до неї, які відповідачем особисто отримано 01.12.2020 року, що підтверджується відміткою на заяві(а.с.31).

Згідно зі ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно вимог ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до вимог ст. 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно зі ст.23 КЗпП України, трудовий договір може бути безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Відповідно до вимог ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Дослідивши в ході судового розгляду спірні правовідносини, надані сторонами докази та застосувавши вищенаведені норми права, суд вважає позов задовольнити частково виходячи з наступного.

Так, згідно з наданим позивачем розрахунком у травні 2020 року він відпрацював 12 змін (*350)= 4200 грн., у червні 2020 року - 13 змін (*350)= 4550 грн., у липні - 5 змін(*350)= 1750 грн., таким чином на час звільнення відповідно до умов трудового договору із оплатою 350 грн. за зміну, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 10500 грн..

Враховуючи вищевикладене, суд вважає в іншій частині позову відмовити, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження нарахування йому 4545 грн. як відсоток від виручки, оскільки у трудовому договору дані положення про отримання додаткових коштів відсутні.

Також відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 підлягаю стягненню 840,80 гривень судового збору на користь держави.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 80, 81, 82, 89, 129, 131, 141, 223, 258, 259, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 21, 49, 116 КЗпП України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, - задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_3 , нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 10 500 (десять тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок.

Стягнути із Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_2 , судові витрати у розмірі 840 гривень 80 копійок на користь держави.

В іншій частині позову, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частину рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя