Справа № 161/7801/20 Головуючий у 1 інстанції: Пахолюк А. М.
Провадження № 22-ц/802/1279/20 Категорія: 48 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,

з участю секретаря судового засідання Концевич Я.О.,

особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди, за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 жовтня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_4 про відшкодування майнової шкоди шляхом зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди.

Позов мотивував тим, що відповідач, своїми умисними діями розібрав і зняв покрівлю з господарських приміщень, власником 11/20 частини яких він являється, чим завдав йому майнову шкоду. Разом з тим, вказував, що такими діями відповідач завдав йому моральної шкоди, яка виразилась у душевних стражданнях, що погіршили його стан здоров`я, оскільки, є людиною похилого віку.

На підставі наведеного, з посиланням на ст.ст. 22, 23, 1166, 1192 ЦК України, просив суд відшкодувати завдану йому майнову шкоду шляхом зобов`язання відповідача відремонтувати пошкоджене майно, а саме: частини сараю-літньої кухні «Б-1» та сараю «б1», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та стягнути з ОСОБА_4 моральну шкоду в розмірі 10000 грн.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 червня 2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 жовтня 2020 року в задоволенні клопотання представника позивача про залучення до участі у справі як правонаступника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 жовтня 2020 року закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування майнової шкоди шляхом зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди.

В апеляційній скарзі особа, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 покликаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції в частині закриття провадження у даній справі щодо вимог поро зобов`язання вчинити дію скасувати та направити справу в цій частині для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Заслухавши скаржника та його представника, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали, а також доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а ухвалу в оскарженій частині скасувати та направити справу в цій частині для продовження розгляду до суду першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що 19 травня 2020 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 червня 2020 року відкрито загальне позовне провадження у даній цивільній справі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач ОСОБА_3 помер, що свідчить свідоцтво про смерть серія НОМЕР_1 від 19 жовтня 2020 року.

22 жовтня 2020 року представником позивача було повідомлено про смерть позивача та подано клопотання про залучення ОСОБА_1 , як правонаступника позивача до участі у даній цивільній справі.

В задоволені клопотання про залучення правонаступника як позивача судом відмовлено, ухвалено закрити провадження у справі на підставі ч. 1 п.7 ст. 255 ЦПК України.

Закриваючи провадження у справі в частині вимог, що стосуються зобов`язання відповідача вчинити дії суд першої інстанції виходив з того, що право позивача на відшкодування майнової шкоди в деліктному зобов`язанні, за відсутності судового рішення з даного приводу, після смерті ОСОБА_3 , не може входити до складу спадщини, оскільки, такі відносини не є договірним зобов`язанням, а відшкодування шкоди не було присуджено судом спадкодавцеві за його життя.

Такі висновки суду в частині вимог про зобов`язання вчинити дії зроблені судом передчасно з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зобов`язання припиняється смертю кредитора, якщо воно є нерозривно пов`язаним з особою кредитора (частина друга статті 608 ЦК України).

Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Згідно зі статтею 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України. Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004).

Згідно з пунктом 6 статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії.

Схожий висновок зроблений в пункті 8.26. постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19), в якій вказано, що «водночас закріплений законодавцем принцип можливості обмеження свободи договору в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності може бути застосований і як норма прямої дії, як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах».

При застосуванні буквального тлумачення частини першої статті 1230 ЦК України можливий висновок, що спадкоємці набуватимуть лише право на відшкодування збитків завданих спадкодавцеві у договірних зобов`язаннях. Однак це не в повній мірі відповідало би нормам статей 608, 1218, та суперечило б принципу справедливості, інакше в нерівному становищі опинялися спадкоємці кредитора-учасника договірного зобов`язання та спадкоємці кредитора-учасника недоговірного зобов`язання. Тому основним критерієм, при включенні таких прав до складу спадщини, повинно бути встановлено чи є право нерозривно пов`язаним із особою кредитора. Додатковим аргументом включення права на відшкодування шкоди у недоговірному зобов`язанні до складу спадщини вказує зміст частини першої статті 1231 ЦК України, у якій передбачено перехід у спадщину обов`язку відшкодувати майнову шкоду у недоговірному зобов`язанні.

У справі, що переглядається, предметом спору є зобов`язання відремонтувати пошкоджене майно, яке належить на праві власності позивачу, який помер, та дане майно входить до складу спадщини, і такі вимоги не пов`язані нерозривно з особою спадкодавця, не мають суто особистого характеру, а тому в спірних правовідносинах допускається правонаступництво.

За змістом п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Оскільки ухвала суду, в оскарженій частині, про закриття провадження у даній справі щодо вимог про зобов`язання вчинити певні дії, постановлена з порушенням норм процесуального права, така ухвала підлягає до скасування з направленням справи в цій частині до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 379 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 жовтня 2020 року, в оскарженій частині, про закриття провадження у даній справі щодо вимог про зобов`язання вчинити дії скасувати та направити справу в цій частині для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді: