РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2020 року

м. Рівне

Справа № 562/3066/16-ц

Провадження № 22-ц/4815/562/20

Головуючий суддя в суді 1 інстанції : Ємельянова Л.В.

Рівненський апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючий Боймиструк С.В.

судді: Гордійчук С.О., Шимків С.С.

секретар судових засідань : Шептицька С.С.

з участю: ОСОБА_1

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Здолбунівського районного суду Рівненської області від 24 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа на стороні відповідача : Здолбунівська міська рада Рівненської області про усунення перешкод в користуванні власністю, визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування,

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Здолбунівського районного суду Рівненської області перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа на стороні відповідача : Здолбунівська міська рада Рівненської області про усунення перешкод в користуванні власністю, визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування.

07 листопада 2019 року від ОСОБА_1 надійшла заява про зміну предмету позову від 18 жовтня 2019 року.

Ухвалою Здолбунівського районного суду від 24 лютого 2020 року заяву ОСОБА_1 про зміну предмету позову від 18 жовтня 2019 року, яка надійшла до суду 07 листопада 2019 року залишено без розгляду.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, вважає оскаржувану ухвалу суду такою, що прийнята з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права.

Зазначає, що після проведення експертизи у вказаній справі виникла необхідність уточнення позовних вимог та подання заяви про зміну предмету позову.

Вказує, що згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 серпня 2018 року головуючим по справі визначено суддю Ємельянову Л.В..

Зазначає, що після автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 серпня 2018 року та передачі справи судді Ємельяновій Л.В., жодного судового рішення (ухвали про прийняття справи до провадження, відкриття провадження, призначення справи до судового розгляду) прийнято не було. Проте, незрозуміло з яких підстав суд в оскаржуваній ухвалі посилається на ту обставину, що саме 02 листопада 2018 року розпочато розгляд справи по суті, адже як зазначалось раніше жодної ухвали про закінчення підготовчого та перехід до судового провадження суддею не виносилось.

Оскільки матеріали справи не містять відповідної ухвали про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті, підготовче провадження у даній справі є незакінченим.

Враховуючи вищевикладене, вважає, що подала заяву про зміну предмету позову від 18 жовтня 2019 року з дотриманням процесуальних норм.

Крім того зауважує, що подання позовної заяви відбулося за старої редакції ЦПК України, де відповідно до ч.2 ст. 31 ЦПК України (що діяла на момент подання позову), крім прав та обов`язків, визначених у статті 27 цього Кодексу, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. До початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач - пред`явити зустрічний позов.

Із наведених підстав, просила скасувати ухвалу Здолбунівського районного суду Рівненської області від 24 лютого 2020 року, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 у визначений судом апеляційної інстанції строк не надходив.

ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала подану нею апеляційну скаргу.

ОСОБА_2 та представник Здолбунівської міської радив судове засідання не з`явились, хоч завчасно були повідомлені про час і місце розгляду справи, заяви про відкладення розгляду справи не подавали, а тому колегія суддів дійшла висновку про розгляд справи за їх відсутності в межах доводів і вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Залишаючи заяву представника позивача про зміну предмету позову без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що її було подано з пропуском строку, встановленого ЦПК України.

Колегія суддів погоджується з вищенаведеними висновками суду, виходячи з наступного.

Згідно вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Тобто, цивільне процесуальне законодавство накладає на учасників справи певні процесуальні обмеження, спрямовані на забезпечення дотримання процесуальних строків розгляду справи та на унеможливлення зловживання ними своїми процесуальними правами, в тому числі шляхом безпідставного затягування розгляду справи.

У своїй апеляційній скарзі позивачка посилається на те, що висновок суду першої інстанції про те, що заяву було подано з пропуском строку не відповідає дійсності, однак такі доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.

Як вбачається з матеріалів справи з вказаним позовом ОСОБА_1 звернулася до суду у грудні 2016 року.

Ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 16 січня 2017 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в судовому засіданні на 12 го.00 хв. 07 лютого 2017 року.

Однак після численних відкладень та оголошень перерви в судових засіданнях, розгляд справи по суті фактично розпочався 05 вересня 2017 року, що відповідно до ч.2 ст.31 діючої на той час редакції ЦПК України, в подальшому вже унеможливлювало позивачу змінити предмет або підстави позову (т.1 а.с. 14,68-71).

З 15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до ч.3 ст.3 якої, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Оскільки провадження в справі було розпочате під час дії попередньої редакції ЦПК та при відкритті провадження в справі і призначення її до розгляду в судовому засіданні було вказано про відсутність необхідності проведення попереднього засідання, то підстав для повторного відкриття провадження та проведення підготовчого засідання, про що стверджує апелянт, за новою редакцією ЦПК немає.

Ухвалою суду від 07 березня 2018 року по справі було призначено земельно-технічну експертизу та зупинено провадження у справі (т.1 а.с.208-209).

05 червня 2018 року ухвалою суду провадження у справі поновлено у зв`язку з проведенням та надходженням на адресу суду висновку експерта (т.1 а.с. 213,237).

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 серпня 2018 року головуючим по справі визначено суддю Ємельянову Л.В. (т.1 а.с.257).

02 листопада 2018 року після отримання справи до свого провадження суддею Ємельяновою Л.В. проведено перше судове засідання під її головуванням і в черговий раз по справі було оголошено перерву (т.2 а.с.20).

Розгляд справи по суті повторно фактично розпочався 07 серпня 2019 року (т.2 а.с.63).

07 листопада 2019 року, тобто маже через півтора року після надходження висновку експертизи, ОСОБА_1 подала заяву про зміну предмету позову від 18 жовтня 2019 року, яку мотивує тим, що після проведення експертизи виникла необхідність у зміні предмету позову.

Матеріали справи свідчать про те, що заяву про зміну предмету позову ОСОБА_1 було подано з порушенням порядку встановленого процесуальним законом (як в попередній, так і в діючій редакції), тобто фактичним пропуском строку на подання такої заяви.

Частиною 3 ст. 49 ЦПК України встановлено право позивача змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання, а у справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження - не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Положеннями ст. 126 ЦПК України визначено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом, а документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду.

Не заслуговують на увагу доводи позивачки про незаконність та необґрунтованість відмови суду першої інстанції у задоволенні заяви про зміну предмету позову, оскільки таку заяву було залишено без розгляду у зв`язку з втратою права на вчинення відповідної процесуальної дії внаслідок закінчення строку, встановленого законом.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У своїй прецедентній практиці Європейський суд з прав людини виходить із того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступу до правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Враховуючи викладене, застосування судом першої інстанції положень ст. 49 та 126 ЦПК України внаслідок пропуску позивачем встановленого строку для звернення до суду із заявою про зміну підстав позову не порушує право позивача на справедливий суд та принцип змагальності сторін, як про це зазначає апелянт у своїй скарзі, та не суперечить висновку Європейського суду з прав людини, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів.

Вважаючи свої права порушеними та можливим їх захист в спосіб обраний в заяві про зміну предмету позову, ОСОБА_1 не позбавлена можливості звернутись до суду окремо з іншим позовом.

Таким чином, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, ухвала була постановлена судом першої інстанції при дотриманні норм процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Здолбунівського районного суду Рівненської області від 24 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складений 16 квітня 2020 року.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: С.О. Гордійчук

С.С. Шимків