ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2020 року

м. Харків

справа №646/6779/19

провадження №22-ц/818/2108/20

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідачі: Міжрайонний ВДВС по Основ`янському та Слобідському районах міста Харків ГТУЮ в Харківській області, Державна казначейська служби України

розглянувши в приміщенні суду в м. Харкові в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 27 грудня 2019 року у складі судді Шелест І.М у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції в Харківській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями, бездіяльністю державних виконавців., -

в с т а н о в и в :

30 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернувся у суд з позовом до Міжрайонного ВДВС по Основ`янському та Слобідському районах м. Харкова ГТУЮ в Харківській області, Державної казначейської служби України в якому просив стягнути з Державного бюджету України грошові кошти в розмірі 39150 гривень, шляхом списання цих коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України, в рахунок компенсації моральної шкоди спричиненої неправомірними постановами державного виконавця Червонозаводського відділу державної виконавчої служби м. Харкова ГТУЮ в Харківській області.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 27 грудня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2016 року частково задоволена його скарга на постанову державного виконавця Червонозаводського ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області, визнано неправомірною постанову державного виконавця Червонозаводського ВДВС Карпова А.В. від 01.06.2016 про відмову у відкритті виконавчого провадження по виконавчому листу № 645/11086/14-ц, виданому 18.05.2016 Фрунзенським районним судом м. Харкова про стягнення з ТОВ «Укркур`єр» моральної шкоди в розмірі 500,00 грн., визнано неправомірною постанову державного виконавця Червонозаводського ВДВС Карпова А.В. від 01.06.2016 про відмову у відкритті виконавчого провадження по виконавчому листу № 645/11086/14-ц, виданому 18.05.2016 Фрунзенським районним судом м. Харкова про стягнення з ТОВ «Укркур`єр» матеріальної шкоди в розмірі 07,00 грн. У зв`язку із чим він отримує тяжкі моральні страждання, а тому вважає, що наявні усі підстави для задоволення його позовних вимог у повному обсязі.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що йому незаконними рішеннями державного виконавця була спричинена моральна шкода, наявність причинного зв`язку між бездіяльністю відповідача та завданням моральної шкоди, оскільки сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для відшкодування моральної шкоди.

Такі висновки суду першої інстанції в повній мірі відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Так. відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Судом встановлено, що 20.05.2016 року ОСОБА_1 звернувся до Червонозаводського ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області із заявами про примусове виконання рішення суду, до яких було долучено виконавчі листи № 645/11089/14-ц, видані 18.05.2016 р. Фрунзенським районним судом м. Харкова про стягнення з ТОВ «Укркур`єр» на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди у розмірі 7,00 грн. та моральної шкоди у розмірі 500,00 грн. з проханням прийняти виконавчі листи до виконання за місцезнаходженням філії ТОВ «Укркур`єр» «Харківська» (м. Харків, Червонозаводський район, вул. Кірова, 38, оф. 503).

Постановами Червонозаводського ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області від 01.06.2016 р. № 6061, № 6060 стягувачу було відмовлено у відкритті виконавчих проваджень на підставі п. 4 ч. 1ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження".

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 03.10.2016 по справі № 645/11089/14-ц визнано неправомірною постанову державного виконавця Червонозаводського ВДВС м. Харкова ГТУЮ у Харківській області про відмову у відкритті виконавчого провадження за виконавчими листами № 645/11089/14-ц, видані 18.05.2016 р. Фрунзенським районним судом м. Харкова про стягнення з ТОВ «Укркурєр» на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди у розмірі 7,00 грн. та моральної шкоди у розмірі 500,00 грн.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституції України).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» (в редакції,що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Згідно з частиною другою статті 87 «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) збитки, завдані державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, встановленому законом.

Частиною другою статті 22 ЦК України визначено, що збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до статті 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Статтею 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні неюсвоїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Оскільки для наявності зобов`язання по відшкодуванню шкоди відповідно до статей 1167, 1173, 1174, 1176 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою підлягають доказуванню на загальних підставах та відповідно до статті 81 ЦПК України є обов`язком позивача.

Дії (бездіяльність) відділу державної виконавчої служби, внаслідок яких (якої) було завдано шкоди, є основним предметом доказування та, відповідно встановлення у цій справі, оскільки відсутність такого елемента делікту свідчить про відсутність інших складових цієї правової конструкції та відсутність самого заподіяння шкоди як юридичного факту, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки (стаття 11 ЦК України).

Так, в обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилався неправомірність дій службової особи Червонозаводського ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області, які полягали у винесенні постанов про відмову у відкритті виконавчих проваджень . Доказом підтвердження неправомірних дій зазначив ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2016 року відповідно до якої визнано неправомірними постанови державного виконавця Червонозаводського ВДВС м Харкова ГТУЮ у Харківській області від 01.06.2016 про відмову у відкритті виконавчих проваджень.

Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судоми цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» зазначив, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями завдавача, а викликана іншими обставинами.

При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. У випадку, коли протиправна поведінка, яка створила конкретну можливість завдання шкоди, перетворює її у дійсність тільки в разі приєднання до неї протиправної дії третіх осіб, має встановлюватися юридично значимий причинний зв`язок як з поведінкою, яка створила конкретну можливість (умови для завдання шкоди), так і з діями, які перетворили її у дійсність (фактичне завдання шкоди).

ОСОБА_1 зазначав, що неправомірні дії державного виконавця вплинули на стан його здоров`я та самопочуття,

З врахуванням того, що позивачем не доведений факт заподіяння відповідачами моральних чи фізичних страждань, та наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювачів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вимоги про відшкодування шкоди є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Стаття 13 Конвенції гарантує ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі кожному,чиї права і свободи,що викладені в Конвенції,було порушено,а тому посилання на неї ,без доведення належних та допустимих доказів причинного зв`язку між моральною шкодою і протиправним діянням заподіювачів є некоректним.

Судом першої інстанції у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, справа розглянута у межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

З урахуванням вимог ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так як апеляційна скарга залишається без задоволення, то судові витрати, у відповідності до вимог ст. ст. 141, 382 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», між сторонами не розподіляються.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 27 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук

Повне судове рішення складено 15 квітня 2020 року.