Справа № 697/2636/19
Провадження № 2/697/78/2020
Канівський міськрайонний суд Черкаської області
в складі: головуючого судді - Льон О.М.,
з участю секретаря с/з - Дрянової Н.В.
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Канів, Черкаської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-
Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , яка діє на підставі ордеру серія КС № 722014, у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про проведення засідання у її відсутність, уточнені позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Не заперечує щодо винесення заочного рішення у даній справі.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання повторно не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно, належним чином, у встановленому законом порядку за зареєстрованим місцем проживання та шляхом розміщення оголошення на веб-порталі «Судова влада України». Повідомлення про причину неявки в засідання від відповідача до суду не надійшло, відзив на позов не надано, а тому суд вважає за можливе відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного.
Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.
17.08.2018 в м. Києві між позивачем ОСОБА_1 (Позикодавець) та відповідачем ОСОБА_2 (позичальник) був укладений Договір позики на суму 1000 (одна тисяча) доларів США ( а.с. 5).
Згідно п. 1.2 Договору сторони домовились, що я позикодавець надає позичальнику позику на безоплатній основі - без сплати процентів за користування позикою.
Відповідно до п. 2.3 факт передачі позикодавцем зазначеної суми засвідчується розпискою позичальника.
Пунктом 3.1. сторонами погоджено, що позика за даним Договором надається строком на два місці, починаючи з наступного дня з дати підписання цього Договору і має бути повернута позичальником не пізніше - 18.10.2018.
Таким чином, на підтвердження отримання у борг грошових коштів, відповідачем власноручно була складена та підписана розписка від 17.08.2018, відповідно до умов якої відповідач зобов`язався повернути суму позики 18.10.2018.
Однак, у строк повернення суми позики обумовлений у розписці від 17.08.2018 відповідач суму боргу не повернув, чим порушив взяті на себе зобов`язання, права та законні інтереси позивача.
Відповідно до п. 6.1 за порушення умов даного Договору винна сторона відшкодовує завдані збитки, у порядку, передбаченому чинним законодавством України.
Позичальник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання щодо повернення позики (п.6.2 Договору).
Згідно з п. 6.3. Договору, порушення позичальником строків повернення позикодавцю позики встановлених п. 3.1. даного Договору, тягне за собою відповідальність позикодавця у вигляді пені у розмірі 0,1 % від суми позики.
26.09.2019 позивач надіслав відповідачу на адресу реєстрації його місця проживання вимогу про досудове врегулювання спору, що підтверджується описом вкладення в цінний лист та витягом з сайту «Укрпошта» ( а.с. 7).
Згідно з витягом з сайту «Укрпошта», вимога про досудове врегулювання спору надіслана цінним листом, не була отримана відповідачем. ( а.с. 9).
Згідно з ч. 1 ст. 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошовою суми або визначеної кількості рече ( ч. 2 ст. 1047 ЦК України).
Верховний Суд України у постановах від 18 вересня 2013 року та 2 липня 2014 року виклав правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
За своєю суттю розписка про отримання в борг коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
Такий висновок зробив ВСУ в постанові від 13 грудня 2017 року у справі №309/3458/14-ц.
Таким чином, підписана відповідачем розписка від 17.08.2018 є документом, що підтверджує боргове зобов`язання відповідача, та містить умови отримання останнім в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.
Відповідно до ст.ст. 526,530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та ЦК України у встановлений у зобов`язанні строк.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За змістом ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.
Згідно з позицією ВС, викладеною у постанові від 16.01.2019 у справі №373/2054/16-ц, стягнення з боржника боргу та його складових має відбуватися в іноземній валюті, в якій боржником отримано позику. Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.
Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.
Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.
Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.
Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.
Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.
При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.
Таким чином, позивач, згідно розписки від 17.08.2018 крім основного боргу в сумі 1000 ( одна тисяча) доларів США, має право на отримання від відповідача 3 % річних та 0,1 % пені від суми позики за кожен день прострочення до моменту виконання зобов`язань в повному обсязі .
Станом на день початку прострочення виконання зобов`язання (19.10.2018) по поверненню позики курс доларів США становив 2803,6647 гривень за 100 доларів США.
При розрахунку пені та компенсації 3 % річних у зв`язку з простроченням боржником виконання зобов`язання на підставі ст. 625 ЦК України враховується курс доларів на дату 19.10.2018.
Суд оцінивши наявні у справі докази на підставі свого внутрішнього переконання та за критеріями їх належності, допустимості і достовірності, давши належну оцінку, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, поскільки наявність між сторонами позикових відносин підтверджується оригіналом Договору позики, підписаним сторонами та розпискою, яка підтверджує як факт отримання боржником коштів за договором позики, так і зобов`язання ОСОБА_2 повернути кошти ОСОБА_1 до 18.10.2018.
У відповідності з ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якого ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати.
Судом встановлено, що під час розгляду справи в суді позивачем понесені витрати у вигляді судового збору за подання позову до суду в сумі 768,40 грн. (а.с.1) та витрати на правничу допомогу в сумі 9200 грн., що підтверджуються розрахунковими документами, квитанціями про сплату адвокатських послуг та Актами виконаних робіт (а.с. 47-51), оскільки позов позивача задоволено повністю, то суд вважає, що вимоги в частині відшкодування судових витрат позивачу повинні бути задоволені в повному обсязі.
Підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 525, 526, 530, 625, 1046, 1049 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 76-79, 81, 141, 158, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики- задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , витрати на правову допомогу у розмірі 9200,00 грн. та судовий збір -768,40 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених законом строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.
Повний текст рішення суду складено 28 січня 2020 року.
Головуючий -підпис- О . М . Льон