Справа № 466/2310/18 Головуючий у 1 інстанції: Кавацюк В.І.
Провадження № 22-ц/811/4163/19 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретар Жукровська Х.І.,

з участю представника апелянта адвоката Козія А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 13 листопада 2019 року, постановлену в складі головуючого судді Кавацюка В.І., у справі за позовом ОСОБА_2 , від імені якої діє ОСОБА_3 , до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , третя особа - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Антонова В.І. про визнання недійсним договору дарування, -

В С Т А Н О В И Л А:

26 березня 2018 року ОСОБА_2 звернувся в суд з указаним позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , третя особа - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Антонова В.І. про визнання недійсним договору дарування 2/5 часток будинку АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 13.10.2015 року за реєстровим №2431, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Антоновою В.І. В прохальній частині позову просила суд про витребування у ОСОБА_5 вказаного договору.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 13 листопада 2019 року в порядку забезпечення доказів витребувано у приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округуАнтонової В.І. договір дарування ОСОБА_1 2/5 часток будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_4 , реєстраційний номер 2431, виданий 13 жовтня 2015 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Антоновою В.І.

Ухвалу суду оскаржив відповідач ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою та такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права. Суд передчасно прийшов до переконання про наявність підстав для задоволення клопотання про витребування доказів, не врахувавши, що письмового клопотання про витребування доказів подано не було, судовий розгляд на 13.11.2019 року не призначався, учасники процесу були позбавлені процесуального права висловитись з приводу заявленого клопотання. Окрім того, така ухвала поставлялась після закриття 22 січня 2019 року підготовчого судового засідання, однак як зазначено в оскаржуваній ухвалі, питання про витребування доказів було вирішено в підготовчому засіданні. Вважає, що суд такими діями збирає докази, порушуючи при цьому основні принципи цивільного судочинства.

Просить ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 13 листопада 2019 року скасувати та постановити нову, якою у задоволенні клопотання відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились в судове засідання суду апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що є предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення. До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.

Суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим. Способами забезпечення судом доказів є, зокрема, витребування та (або) огляд доказів (частини перша та друга статті 116 ЦПК України).

Процесуальний механізм забезпечення доказів, зокрема шляхом їх витребування, призначений для того, щоб отримати/зберегти ті докази, щодо яких існують достатні підстави вважати, що з часом їх може бути безповоротно втрачено.

Забезпечення доказів - це не тільки спосіб здобути докази, які стосуються предмету доказування і мають значення/потрібні для вирішення справи, але насамперед спосіб одночасно запобігти їх ймовірній втраті у майбутньому. Щодо останнього, то ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах і тільки в сукупності усіх наведених умов суд може вжити заходів для забезпечення доказів.

Такий правовий висновок щодо застосування положень статті 114 КАС України викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від: 03 липня 2019 року у справі № 9901/845/18; 09 жовтня 2019 року у справі № 9901/385/19; 11 березня 2020 року у справі № 9901/608/19, а щодо застосування положень статті 116 ЦПК України в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 квітня 2020 року у справі№ 367/6751/18-ц (провадження № 61-23322св19).

Разом з цим, згідно зі статтею 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

У частині шостій статті 177 ЦПК України визначено, що до заяви про визнання акта чи договору недійсним додається також копія (або оригінал) оспорюваного акта чи договору або засвідчений витяг з нього, а у разі відсутності акта чи договору у позивача - клопотання про його витребовування.

З матеріалів справи убачається, що предметом спору є визнання недійсним договору дарування, стороною якого позивач не є. Відтак, копія оспорюваного договору, з урахуванням положень статті 8 (Нотаріальна таємниця) Закону України «Про нотаріат», не може бути отримана ним самостійно або шляхом подання адвокатського запиту. Слід звернути увагу, що звертаючи до суду з вказаним позовом, позивач у тексті такого заявив клопотання про витребування оспорюваного договору від його сторони, однак такий до матеріалів справи не долучено.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що постановляючи оскаржувану ухвалу та витребовуючи примірник оспорюваного договору від нотаріуса, суд першої інстанції не допустив порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування цієї ухвали.

Щодо мотивів апеляційної скарги про постановлення оскаржуваної ухвали після закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду, що суперечить положенням ЦПК України в частині дотримання стадії процесу для вирішення питання про витребування доказів, колегія суддів виходить з такого.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини "надмірний формалізм" може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції; це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду позову заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA від 5 квітня 2018 року).

За обставинами цієї справи, з огляду на предмету доказування, постановлення оскаржуваної ухвали поза межами відповідної стадії цивільного процесу є необхідним та пропорційним, і таким, що сприяє тому щоб не допустити у даній справі надмірний формалізм, і не призвело до порушення прав та обов`язків учасників процесу.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідноіз ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги про допущені місцевим судом порушення норм процесуального права при вирішенні питання про витребування доказів, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду, а також не відносяться до обов`язкових підстав скасування судового рішення.

Відтак, ухвалу суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 372, 374 ч.1 п.1, 375, 381-384, 389, 390, 393 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 13 листопада 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та в силу вимог п. 2 ч. 1 ст. 389 ЦПК України касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 21 грудня 2020 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В.