ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/422/20 Справа № 195/1633/18 Суддя у 1-й інстанції - Омеко М. В. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.

за участю секретаря Черкас Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 06 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

В обґрунтування позовних вимог, які уточнювався у ході судового розгляду справи, позивач посилалася на те, що 15 квітня 2010 року між її чоловіком ОСОБА_4 та ОСОБА_5 був укладений договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_4 надав у борг ОСОБА_5 грошові кошти в розмірі 70 000 грн. строком до 15 квітня 2020 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. Після його смерті відкрилася спадщина на усі права та обов`язки, що належали йому і не припинилися внаслідок його смерті. Вона, як дружина, прийняла спадщину та з письмовою заявою звернулася до державної нотаріальної контори про прийняття спадщини, про що нотаріусом внесено реєстраційний запис до Спадкового реєстру та відкрита спадкова справа №56831683, номер у нотаріуса: 278/2014. Позивач зазначає, що вона є єдиним спадкоємцем прав та обов`язків ОСОБА_4 . За сімейними обставинами у неї виникла потреба у грошових коштах, у кінці липня 2018 року вона зі своєю дочкою ОСОБА_6 , поїхали у с.Виводово Томаківського району Дніпропетровської області до місця проживання ОСОБА_5 , де при зустрічі з його дружиною, ОСОБА_2 , з їй слів стало відомо, що ОСОБА_5 помер, а його єдиним спадкоємцем є - ОСОБА_2 . Відповідно, як спадкоємцю прав та обов`язків ОСОБА_5 , позивач звернулася до його дружини, ОСОБА_2 з письмовою вимогою повернути позичену грошову суму. Однак, до теперішнього часу ОСОБА_2 борг не повернула, на її прохання про добровільне повернення боргу гроші повернути відмовляється. У ході розгляду справи у суді першої інстанції їй стало відомо щодо наявності другого спадкоємця померлого ОСОБА_5 - його сестри ОСОБА_3 . У зв`язку з цим, 06 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Томаківського нотаріального округу Рудого М.Є., який веде спадкову справу, із претензією до відповідачів, яка не виконана. На підставі викладеного, ОСОБА_1 просила суд стягнути з ОСОБА_2 , як спадкоємця ОСОБА_5 , в частині успадкованого нею майна: грошових коштів у сумі 20 595 грн. 36 коп, земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 6,4 га, автомобіля марки ВАЗ, житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , земельної ділянки площею 0,36 га, на її користь грошового боргу у сумі 35 000 грн. та штрафу у сумі 3 500 грн. за договором позики від 15 квітня 2010 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , зареєстрованого у реєстрі за №571, а всього 38 500 грн.; стягнути з ОСОБА_3 , як спадкоємця ОСОБА_5 в частині успадкованого нею майна: грошових коштів у сумі 54 723 грн. 66 коп., на її користь: грошового боргу у сумі 35 000 грн. та штрафу у сумі 3 500 грн. за договором позики від 15 квітня 2010 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , зареєстрованого у реєстрі за №571, а всього 38 500 грн. (т.1 а.с. 194-197).

Рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 06 травня 2019 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила рішення суду від 06 травня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , просила рішення суду від 06 травня 2019 року залишити без змін, апеляційну скаргу залишити без задоволення, посилаючись на безпідставність її доводів.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи 15 квітня 2010 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_4 передав у власність ОСОБА_5 грошові кошти в розмірі 70 000 грн. строком до 15 квітня 2020 року. Вказаний договір посвідчений приватний нотаріусом Томаківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області та зареєстровано у реєстрі за №571 (т.2 а.с. 20).

Відповідно до п. 2 договору вказану суму ОСОБА_5 зобов`язується повернути ОСОБА_4 до 15 квітня 2020 року в порядку та умовах передбачених цим договором.

Згідно з п. 3 договору ОСОБА_5 зобов`язаний повернути ОСОБА_4 позичену грошову суму раніше строку, зазначеного в п.2 цього договору на його вимогу. яка повинна бути викладена позикодавцем письмово та пред`явлена позичальнику за 30 днів до виконання. Даний договір був зареєстрований в реєстрі за №571 (т.1 а.с.7).

Пунктом 4 договору сторони погодили, що у разі якщо позичальник своєчасно не поверне суму позики, він зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 10 відсотків штрафу від простроченої суми.

29 червня 2014 року позикодавець ОСОБА_4 помер (т.1 а.с.8).

За життя ОСОБА_4 перебував в зареєстрованому шлюбі з позивачем ОСОБА_1 (т.1 а.с. 9).

Із спадкової справи №278/2014, заведеної Другою Нікопольської державною нотаріальною конторою єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є позивач ОСОБА_1 (т.1 а.с. 113).

Син - ОСОБА_7 та дочка - ОСОБА_6 померлого ОСОБА_4 відмовилися від спадщини на користь матері ОСОБА_1 (т.1 а.с. 111, 112, 113).

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер позичальник ОСОБА_5 (т.1 а.с. 34)

Із спадкової справи №47/2017, заведеної приватним нотаріусом Томаківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Рудим М.Є. 24 березня 2017 року, із заявами про прийняття спадщини після ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернулись його дружина - ОСОБА_8 , та сестра ОСОБА_3 (т.1 а.с. 40, 46).

Згідно свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 03 серпня 2017 року дружина померлого - ОСОБА_2 успадкувала земельну ділянку для ведення товарного сільського господарського виробництва площею 6.4 га, грошові кошти в сумі 20 595 грн. 36 коп., автомобіль марки ВАЗ, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,36 га за вказаною адресою (т.1 а.с.95, 96, 98),

Відповідно до свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 20 червня 2017 року сестра померлого - ОСОБА_3 успадкувала: земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 1,0 га; грошові кошти в сумі 54 723 грн. 66 коп. (т.1 а.с. 76, 78).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції посилався на те, що вимога ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення позики від 13 серпня 2018 року є неналежним та недостовірним доказом звернення кредитора до спадкоємця у розумінні ст. ст. 77, 79 ЦПК України, кредитором пропущено строк звернення з вимогою до спадкоємців, однак погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов них за неповного з"ясування обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права, що відповідно до ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частин першої, третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно із частинами першою, четвертою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За змістом статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18.

Згідно з статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч. 3 ст. 1231 ЦК України до спадкоємця переходить обов`язок сплатити неустойку (штраф, пеню), яка була присуджена судом кредиторові зі спадкодавця за життя спадкодавця.

Таким чином зі смертю боржника зобов`язання щодо повернення позики не припиняються, а включаються до складу спадщини, тому спірні правовідносини мають регулюватися статтями 1281,1282 ЦК України.

Відповідно до частини третьої статті 1268, частини першої статті 1269 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї; спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно з частиною першою статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Разом з тим положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців.

Згідно із вимогами частин першої-третьої статті 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо йому відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатись про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від дня настання строку вимоги.

Частиною четвертою статті 1281 ЦК України встановлено, що кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частиною другою і третьою цієї статті, позбавляються права вимоги.

Отже, за змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ним у спадщину майна. Тобто у разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи.

Встановлено, 15 квітня 2010 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_4 передав у власність ОСОБА_5 грошові кошти в розмірі 70 000 грн. строком до 15 квітня 2020 року. Вказаний договір посвідчений приватний нотаріусом Томаківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області та зареєстровано у реєстрі за №571 (т.2 а.с. 20).

Відповідно до п. 2 договору вказану суму ОСОБА_5 зобов`язується повернути ОСОБА_4 до 15 квітня 2020 року в порядку та умовах передбачених цим договором.

Згідно з п. 3 договору ОСОБА_5 зобов`язаний повернути ОСОБА_4 позичену грошову суму раніше строку, зазначеного в п.2 цього договору на його вимогу. яка повинна бути викладена позикодавцем письмово та пред`явлена позичальнику за 30 днів до виконання. Даний договір був зареєстрований в реєстрі за №571 (т.1 а.с.7).

Пунктом 4 договору сторони погодили, що у разі якщо позичальник своєчасно не поверне суму позики, він зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 10 відсотків штрафу від простроченої суми.

29 червня 2014 року позикодавець ОСОБА_4 помер (т.1 а.с.8).

За життя ОСОБА_4 перебував в зареєстрованому шлюбі з позивачем ОСОБА_1 (т.1 а.с. 9).

Із спадкової справи №278/2014, заведеної Другою Нікопольської державною нотаріальною конторою, вбачається єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є позивач ОСОБА_1 (т.1 а.с. 113).

Син - ОСОБА_7 та дочка - ОСОБА_6 померлого ОСОБА_4 відмовилися від спадщини на користь матері ОСОБА_1 (т.1 а.с. 111, 112, 113).

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер позичальник ОСОБА_5 (т.1 а.с. 34)

Із спадкової справи №47/2017, заведеної приватним нотаріусом Томаківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Рудим М.Є. 24 березня 2017 року, із заявами про прийняття спадщини після ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернулись його дружина - ОСОБА_8 , та сестра ОСОБА_3 (т.1 а.с. 40, 46).

Згідно свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 03 серпня 2017 року дружина померлого - ОСОБА_2 успадкувала земельну ділянку для ведення товарного сільського господарського виробництва площею 6.4 га, грошові кошти в сумі 20 595 грн. 36 коп., автомобіль марки ВАЗ, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,36 га за вказаною адресою (т.1 а.с.95, 96, 98),

Відповідно до свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 20 червня 2017 року сестра померлого - ОСОБА_3 успадкувала: земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 1,0 га; грошові кошти в сумі 54 723 грн. 66 коп. (т.1 а.с. 76, 78).

Звернувшись до суду із вказаними позовними вимогами, позивач ОСОБА_1 зазначала, що у кінці липня 2018 року вона зі своєю дочкою, ОСОБА_6 , поїхали у с.Виводово Томаківського району Дніпропетровської області до місця проживання ОСОБА_5 , де при зустрічі з його дружиною, ОСОБА_2 з її слів стало відомо, що позичальник ОСОБА_5 помер, а його єдиним спадкоємцем є - ОСОБА_2 (т.1 а.с.3-5, 194-197).

13 серпня 2018 року, тобто в межах шестимісячного строку, передбаченого ст.1281 ЦК України, ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_2 , як до спадкоємця померлого позичальника, з письмовою вимогою про повернення грошової суми за договором позики, який був укладений 15 квітня 2010 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та зареєстрований за №571 (т.1 а.с. 12).

Вказану вимогу ОСОБА_2 отримала 16 серпня 2018 року (т.1 а.с.13).

Позивач зазначає, що у ході розгляду справи у суді першої інстанції їй стало відомо про наявність другого спадкоємця померлого позичальника ОСОБА_5 - його сестри ОСОБА_3 та у зв`язку з цим, 06 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Томаківського нотаріального округу Рудого М.Є., який веде спадкову справу, із претензією до відповідачів (т.1 а.с.198).

Спадкоємці померлого позичальника ОСОБА_5 - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 грошові кошти за договором позики, який був укладений 15 квітня 2010 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та зареєстрований за № 571, не повернули ОСОБА_1 , яка є спадкоємцем померлого ОСОБА_4 .

Таким чином, позивач ОСОБА_1 не пропустила шестимісячний строк від дня коли вона дізналася про смерть позичальника та відкриття спадщини, та пред"явила вимоги до спадкоємців, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики є законними та обґрунтованими.

Суд першої інстанції на зазначене належної уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 06 травня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 06 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 - спадкоємця ОСОБА_5 , на користь ОСОБА_1 - спадкоємця ОСОБА_4 суму боргу за договором позики від 15 квітня 2010 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , у розмірі - 35000 грн. та штраф у розмірі - 3 500 грн

Стягнути з ОСОБА_3 - спадкоємця ОСОБА_5 , на користь ОСОБА_1 - спадкоємця ОСОБА_4 суму боргу за договором позики від 15 квітня 2010 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , у розмірі - 35000 грн. та штраф у розмірі - 3 500 грн

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі по 926 грн. 50 коп. з кожної.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді