РІШЕННЯ

Іменем України

15 квітня 2020 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Таран Н.Г.

секретаря - Раєвського П.А.,

без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 , про визнання особи, такою, що втратила право користування житлом. У поданому до суду позові вказувала на те, що вона є власником Ѕ частини житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Земельна ділянка, де розташований вказаний будинок також належить позивачу. Відповідач по справі є колишнім співмешканцем позивача, з яким вона проживала у даному будинку. У серпні 2018 року відповідач виїхав на інше місце проживання забравши усі свої речі та документи із будинку та переїхав за адресою: АДРЕСА_2 , де і проживає до даного часу. Відповідач за власним бажанням виїхав та вивіз свої речі у серпні 2018 року на постійне проживання за адресою: АДРЕСА_2 , де і проживає до даного часу. Відповідно до актів про не проживання відповідача в будинку АДРЕСА_3 , останній не проживає за даною адресою з серпня 2018 року. Зазначала, що зверталась до відповідача з проханням у добровільному порядку знятись з реєстраційного обліку, на що останній не реагує та не вчиняє жодних дій.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 16.12.2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначено судове засідання.

В судове засідання позивач не з`явилась, однак, подала заяву, відповідно до змісту якої просить проводити розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Не заперечує щодо заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання не з`явився, однак направив на адресу суду листа, відповідно до змісту якого вбачається, що останній позовні вимоги визнає і просить їх задовольнити. Не заперечує проти проведення судового розгляду справи у його відсутність.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є власником Ѕ частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору дарування частини житлового будинку від 27.01.2008 року та витягом з Державного реєстру правочинів про реєстрацію права власності на нерухоме майно за № 3498368 від 27.01.2007 року.

Крім того, позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є власником Ѕ частини земельної ділянки від 0,1000 га, кадастровий номер :62:103:066, яка розташована по АДРЕСА_3 , надану для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що підтверджується копією договору дарування частини земельної ділянки від 27.01.2007 року та витягом з Державного реєстру правочинів про реєстрацію права власності на нерухоме майно за № 3498408 від 27.01.2007 року.

Відповідно до довідки Відділу з питань реєстр рації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської РДА від 23.09.2019 року, вбачається, що за адресою: АДРЕСА_3 , з 06.04.2002 року зареєстровані 2 особи.

Відповідно до актів від 20.03.2019 року, 30.09.2019 року, 27.11.2019 року складених комісією у складі майстрів технічних дільниць ЖЕД-310, затверджених начальником ЖЕД-310 і підписаних мешканцями будинків АДРЕСА_4 , АДРЕСА_3 , вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрований але не проживає за адресою: АДРЕСА_3 з серпня місяця 2018 року.

Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

Члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

За змістом ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У ч.1 ст.16 ЦК України встановлено. Що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Усунення перешкод власник може вимагати навіть тоді, коли ці перешкоди не пов`язані з позбавленням його володінням майном.

Особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу (ст. 396 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Однак, відповідач спільним побутом із позивачем не пов`язані, що підтверджується доданими та дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, його право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна

Згідно із ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі й застосуванні норми права до спірних правовідносин суд ураховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах ВС.

Аналогічний висновок зроблений ВС у постанові від 16.01.2019 року в справі № 243/7004/17-ц.

При цьому, суд враховує правову позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 17.10.2018 року у справі № 521/17805/16-ц, відповідно до якої згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, будинку або квартири, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

Норма статті 391 ЦК України не передбачає можливості визнавати особу такою, що втратила право на житлову площу.

Також Верховний Суд роз`яснив, що за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статті 405 ЦК України регулює взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Право користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до частин другої та четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також інших підстав, не заборонених законом і таких, що не суперечить моральним засадам суспільства.

Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання.

Судом встановлено, що відповідач не проживає у спірному будинку і не являється членом сім`ї позивача не пов`язаний спільним побутом. Отже, право ОСОБА_2 на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника.

З урахуванням вищезазначеного позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі покладаються на відповідача.

Керуючись ст.41 Конституції України, ст.ст.12, 16, 317, 319, 383, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 141, 247 ч.2, 258-259, 263-265, 268, 280, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування житлом - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що втратив право на користування жилим приміщенням в будинку АДРЕСА_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати зі сплати судового збору в сумі 768,40 грн.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення та підписання.

Суддя: Н.Г. Таран