ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у м. Дніпрі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2020 року по справі за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу щодо стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати з Дніпропетровського національного університету імені Олеся Гончара,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про видачу судового наказу щодо стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати з Дніпропетровського національного університету імені Олеся Гончара.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2020 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі судового наказу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати з Дніпропетровського національного університету імені Олеся Гончара.

Ухвала суду мотивована тим, що сам по собі розрахунок та виписки, надані заявником, не підтверджують розмір нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу скасувати, справу направити на продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що боржник підтвердив правильність заявленої до стягнення суми, а тому ухвала суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали судді першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2020 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Відмовляючи у видачі судового наказу, районний суд обґрунтовано виходив з того, що із заяви ОСОБА_1 вбачається, що остання просить стягнути з боржника нараховану, але не виплачену суму 33 грн. 97 коп. заробітної плати за грудень 2000 року, однак належних доказів на підтвердження права вимоги заявника про стягнення вище вказаної заборгованості до заяви не було надано довідки про нараховану, але не виплачену працівникові суму заробітної плати, оскільки в супереч вище наведеного до заяви було додано розрахунок нарахованої заробітної плати та виписку із розрахункових відомостей про нараховану та виплачену заробітну плату, також з зазначених документів вбачається, що згідно графи 18 (отримано через касу ДНУ) виписки із розрахункових відомостей про нараховану та виплачену заробітну плату заявник отримав за грудень 2000 року саме: 207, 97 гривень, а згідно розрахунку від 05 травня 2010 року заявнику було нараховано до виплати, як вказано у заяві, усього 174 гривень, тобто з зазначеного вбачається, що заявником (працівником) згідно виписки із розрахункових відомостей про нараховану та виплачену заробітну плату отримано заробітну плату у більшому розмірі ніж згідно розрахунку від 05 травня 2010 року, а тому не вбачається, що у вказаного боржника перед заявником виникла зазначена у заяві заборгованість, що він просить стягнути, крім того з урахуванням вище наведеного заявником у заяві не вказано обставини на яких гуртуються вимоги заяви та до заяви не було надано інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги. У зв`язку з вище наведеним сам по собі розрахунок та виписки, надані заявником, не підтверджують розмір нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Згідно з ч.1 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст.161 цього Кодексу.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу до юридичної особи або фізичної особи - підприємця про стягнення заборгованості за договором (іншим, ніж про надання житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення), укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З даних норм вбачається, що судовий наказ може бути видано за таких умов: між сторонами укладено договір у письмовій формі; за таким договором наявна заборгованість; наявність такої заборгованості та її сума має випливати з умов договору; сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; між сторонами відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Пунктом 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2011 року № 14 «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» роз`яснено, якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати, судовий наказ може бути видано не лише на суму заборгованості із заробітної плати, а й на суму компенсації за порушення строків її виплати, оскільки вона входить до структури заробітної плати. До заяви має бути додано докази перебування заявника у трудових відносинах із боржником, а підтвердженням суми, яка стягується, може бути будь-який належно оформлений документ, що вказує на розмір нарахованої заробітної плати та компенсації за порушення строків її виплати, зокрема довідка бухгалтерії боржника, розрахунковий лист чи копія платіжної відомості тощо. Не допускається розгляд вимог про стягнення заробітної плати у разі наявності спору щодо розміру заборгованості чи права на її отримання.

Разом з тим з вище наведеного вбачається, що вимоги ОСОБА_1 ,, зазначені в заяві про видачу судового наказу не є безспірними, а надані ОСОБА_1 документи спростовують безспірність вимоги заявника про наявність у неї права грошової вимоги. Тому апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 165 ЦПК України якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу суддя відмовляє у видачі судового наказу.

Доводи апеляційної скарги про те, що боржник підтвердив правильність заявленої до стягнення суми, а тому ухвала суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав вважати, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, оскільки вони є однобічним твердженням заявника та не узгоджуються з вимогами ст. 161 ЦПК України, відповідно до якої, в наказному провадженні розглядаються вимоги про стягнення заробітної плати нарахованої працівникові, але не виплаченої.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Дослідивши наведені обставини та враховуючи приведені норми процесуального закону колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно дійшов до висновку про відмову у видачі судового наказу.

Порушень норм матеріального або процесуального права, які могли б призвести до скасування ухвали суду першої інстанції, судом апеляційної інстанції не встановлено.

З урахування наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими, а тому не має підстав для її задоволення.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст виготовлено 23 квітня 2020 року.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко