Справа № 452/411/20
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"08" квітня 2020 р. м.Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області

у складі: головуючого судді Сенечина В.М.,

з участю секретаря Топорович В.В.,

позивачки ОСОБА_1 ,

відповідачки ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 про визнання права на спадкове майно посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її дідо ОСОБА_3 , про що Бісковицькою сільською радою Львівської області 19 лютого 2001 року складено актовий запис про смерть № 5 та видано свідоцтво про смерть, серія НОМЕР_1 .

Згідно довідки № 288, виданої 19 лютого 2001 року Бісковицькою сільською радою, на момент смерті ОСОБА_3 разом з ним проживала його дочка ОСОБА_2 .

На випадок своє смерті ОСОБА_3 зробив заповіт, який посвідчено 8 жовтня 1991 року секретарем Бісковицької сільської ради за реєстровим № 36. Згідно цього заповіту він заповів належний йому будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1 , своїй внучці ОСОБА_4

20 лютого 2003 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 був зареєстрований шлюб відділом РАГСу міського управління юстиції, про що складено актовий запис № 23 та видано свідоцтво НОМЕР_2 . Внаслідок реєстрації шлюбу дошлюбне прізвище « ОСОБА_6 » змінено на « ОСОБА_7 ».

При зверненні до нотаріуса позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину, належного на праві власності ОСОБА_3 , так як правовстановлюючий документ на житловий будинок АДРЕСА_1 , а саме: свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане після його смерті.

У рішенні Бісковицької сільської ради № 41 від 27 липня 2006 року зазначено, що: «Розглянувши заяву ОСОБА_2 про оформлення права власності на колишній селянський двір будинку АДРЕСА_1 , враховуючи записи погосподарського обліку та дані Самбірського МЕТІ вирішив: - оформити право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 ».

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56.

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно необхідно керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК У PCP 1963 року, Законом України від 7 грудня 1990 року № 533-ХІІ «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», Законом України від 25 грудня 1974 року «Про державний нотаріат», Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української PCP, затвердженою наказом Міністра юстиції Української PCP від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами.

За змістом п.62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української PCP підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

У погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Згідно технічного паспорту будинок був збудований в 1956 році.

Згідно довідки про технічну характеристику № 003, видану 5 лютого 2020 року Самбірським МБТІ зазначається, що рік побудови будинку та господарських будівель є 1956 і відсоток зносу становить 58 відсотки.

Станом на час набрання чинності Закону України «Про власність» від 15 квітня 1991 року головою колгоспного двору був ОСОБА_3 і статус двору був колгоспним, що підтверджується виписками з погосподарських книг.

Позивачка зазначає, що господарство в АДРЕСА_1 є колгоспним двором.

Покликаючись на зазначені обставини ОСОБА_1 просить ухвалити рішення про визнання права на спадкове майно в порядку спадкування майна за заповітом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_1 у підготовчому судовому засіданні підтримала позов, покликаючись на обставини зазначені у позові.

У підготовчому судовому засіданні ОСОБА_2 позов визнала повністю.

Вислухавши пояснення позивачки та відповідачки, з`ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Суд виходить з того, що згідно частини 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання позову не суперечить закону або не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про те, що визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому необхідно визнати за ОСОБА_1 , в порядку спадкування майна за заповітом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 .

Керуючись ст. ст. 259, 265, 268 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , в порядку спадкування майна за заповітом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 .

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивачка: ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 ,реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Відповідачка: ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 ,реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Повний текст рішення буде складено 17 квітня 2020 року.

Суддя