Справа № 723/476/16-ц
Провадження № 2/723/4410/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2020 року м.Сторожинець

Сторожинецький районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді Дедик Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Петреску Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сторожинець цивільну справу за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» 19.02.2016 року звернувся до суду із вищезазначеним позовом до відповідачів, посилаючись на те, що 21.09.2006 року між позивачем ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №Е/V062552, згідно якого ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 25000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 23,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом на термін до 18.09.2008 року. В порушення умов кредитного договору, а також ст.ст.509, 526,1054 ЦК України позичальник свої зобов`язання не виконав, а саме, не здійснював погашення заборгованості у встановлені договором порядку та строки.

Станом на 02.02.2016 року загальна заборгованість боржника ОСОБА_1 складає 107131,82 грн., яка складається з наступного:

-15079,19 грн. - заборгованість за кредитом;

-41731,80- заборгованість по процентам за користування кредитом;

-50320,83 - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

В забезпечення зобов`язань за кредитним договором 21.09.2006 року банк уклав договір поруки з ОСОБА_2 , який зобов`язався нести солідарну відповідальність за ОСОБА_1 у випадку невиконання ним умов договору.

Відповідно до умов договору поруки, а саме п.5 банком було направлено на адресу відповідачів письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов`язань за договором №Е/V062552. Вимога, пред`явлена до поручителя, залишена без задоволення.

Позивач просив стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на його користь заборгованість за кредитним договором №Е/V062552 від 21.09.2006 р. в розмірі 89998 грн., з яких 15079,19 грн. - заборгованість за кредитом; 41731,80- заборгованість по процентам за користування кредитом; 33187,01 - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором та судові витрати.

Заочним рішенням Сторожинецького районного суду від 19.04.2016 р. даний позов було задоволено, стягнено з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в солідарному порядку заборгованість станом на 02.02.2016 року за кредитним договором від 21.09.2006 року в сумі 89998 грн., з яких 15079,19 грн. - заборгованість за кредитом; 41731,80- заборгованість по процентам за користування кредитом; 33187,01 - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Також стягнено з кожного з відповідачів на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» по 689 грн. судового збору.

18.05.2016 р. відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення, яка ухвалою від 20.05.2016 р. була залишена без руху, а ухвалою від 03.06.2016 р. повернута заявнику.

Рішення суду від 19.04.2016 р. та ухвала про повернення заяви про перегляд заочного рішення в апеляційному порядку не оскаржувалися.

30.07.2020 р. відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення, поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення. При цьому також подав заяву про застосування строків позовної давності, в якій просив відмовити в задоволенні позову з підстав пропущення строку позовної давності, посилаючись на те, що кінцевою датою повернення кредиту встановлено 18.09.2008 р., а з позовом банк звернувся в 2016 році, пропустивши встановлений ст.257 ЦК України трирічний строк позовної давності, про поновлення якого не просили.

Ухвалою від 05.08.2020 р. поновлено відповідачу ОСОБА_2 строк на подання заяви про перегляд заочного рішення.

Ухвалою суду від 28.08.2020 р. вказане заочне рішення було скасовано, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження в підготовчому засіданні на 07.10.2020 р.

23.09.2020 р. судом отримано відзив на позов відповідача ОСОБА_2 , в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог за безпідставністю, стягнути на його користь сплачений судовий збір в розмірі 420-40 грн. Посилається на те, що в судовому рішенні від 19.04.2016 р. кінцевою датою повернення кредиту встановлено 18.09.2008 р., а банк звернувся з позовом тільки в 2016 році, то останній втратив право вимоги до нього на підставі ч.4 ст.559 та ст.257 ЦК України. Наслідком пропущення строку позовної давності є відмова у задоволенні позову згідно ст.267 ЦК України.

07.10.2020 р. судом отримано відповідь на відзив АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (правонаступника ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»), в якому позивач зазначає, що при укладенні як кредитного договору, так і договору поруки було дотримано всі передбачені законом істотні умови договору, котрі були обумовлені згодою сторін. Згідно п.10 договору поруки він діє до повного виконання зобов`язань за кредитним договором. Згідно п.11 цього ж договору сторони дійшли згоди, що строк, в межах якого вони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або законного інтересу за цим договором, встановлюється протягом 5 років. Кредитором було пред`явлено вимогу до поручителя в межах 5-річого строку, що підтверджується реєстром відправки. Звертає увагу, що відповідачем не заявлено вимоги щодо припинення договору поруки, тому порука вважається дійсною до моменту, коли судом не буде встановлено факт припинення договору. Також вказує, що посилання відповідача за заочне рішення суду від 19.04.2016 р. не повинні прийматися до уваги, оскільки таке рішення було скасовано 28.08.2020 р. Крім того зазначають, що відповідно до п.5.1 договору, він діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань, позичальник свої зобов`язання не виконав, тому кредитний договір чинний та продовжує свою дію, а строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду. Просять задовольнити вимоги банку в повному обсязі.

Ухвалою від 07.10.2020 р. закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.

Судові засідання 30.10.2020 р., 23.11.2020 р. відкладалися в зв`язку з відсутністю підтверджень про належне повідомлення відповідача ОСОБА_1 про розгляд справи.

В судове засідання 15.12.2020 р. позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свого представника не направили, були належно повідомлені про дату, час та місце його проведення шляхом направлення судової повістки на адресу електронної пошти.

Відповідач ОСОБА_2 , будучи належно повідомленим про час та місце судового засідання, направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутності.

Відповідач ОСОБА_1 , повторно не з`явився в судове засідання, викликався шляхом направлення судових викликів за зареєстрованим місцем проживання, які повернулися до суду без вручення з причини відсутності змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення, зокрема, перебування адресата за кордоном.

Відзиву на позов, заяв чи клопотань від відповідача ОСОБА_1 до суду не надходило.

Судом проведено розгляд справи у відсутності сторін, що, на думку суду, не суперечить положенням ст.223 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 21.09.2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого на час звернення з позовом до суду є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», а на час розгляду справи - АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №Е/V062552, згідно якого ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 25000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 23,00 % річних з кінцевим терміном повернення до 18.09.2008 року, що підтверджується кредитним договором та додатком №1 до нього, який містить графік погашення кредиту та відсотків.

Згідно розрахунку заборгованості за договором №Е/V062552 від 21.09.2006, укладеного між ПриватБанком та ОСОБА_1 станом на 02.02.2016 р. її розмір складає 89998 грн., з яких:

- 15079,19 грн. - заборгованість за кредитом;

-41731,80- заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 50320,83 - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, що підтверджується розрахунком боргу. При цьому до стягнення зазначено пеню в сумі 33187,01 грн., що нарахована станом на листопад 2014 року.

21.09.2006 року ПРИВАТБАНК уклав договір поруки з ОСОБА_2 , який зобов`язався нести солідарну відповідальність з ОСОБА_1 у випадку невиконання останнім обов`язків за кредитним договором договором №Е/V062552 від 21.09.2006 р., що включає в себе сплату кредитиу, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.

18.01.2016 р. ПРИВАТБАНК направив позичальнику ОСОБА_1 та поручителю ОСОБА_2 повідомлення від 14.01.2016 р. про наявність простроченої заборгованості в сумі 112105,81 грн., яку пропонують погасити протягом 5 днів з дати одержання повідомлення.

Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу.

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою. Поняття неустойки наведене у статті 549 цього кодексу. Так, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Порядок та розмір пені, яку повинен сплачувати позичальник за порушення зобов`язань за кредитним договором, встановлені в розділі 4 кредитного договору. При цьому пунктом 4.2 передбачено, що нарахування неустойки за кожний випадок порушення зобов`язань здійснюється протягом 3 років з дня, коли відповідне зобов`язання повинне було бути виконано позичальником.

Крім того, відповідно до п.4.7 кредитного договору сторони узгодили, що терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, комісії, неустойки встановлюються сторонами тривалістю п`ять років.

Відповідно до ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідач ОСОБА_2 не спростовує факт наявності правовідносин з договору кредиту та пов`язаного з ним договору поруки, розмір заборгованості. Його заперечення проти позову зводяться до застосування наслідків спливу строків, визначених ст.ст.257,559 ЦК України, по відношенню саме до нього.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України визначено загальний строк позовної давності тривалістю 3 роки.

Для окремих видів вимог ст.258 ЦК України встановлена спеціальна позовна давність (скорочена або більш тривала).

Відповідно до ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін, про що укладається договір в письмовій формі.

Згідно п.10 договору поруки, укладеного між ПРИВАТБАНКОМ та ОСОБА_2 , цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов`язань за кредитним договором.

Пунктом 11 договору поруки передбачено строк (позовну давність), в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу - протягом 5 років.

Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач.

Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, слід встановити обґрунтованість заявленого позову.

Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України (в редакції, що діяла на час звернення з позовом до суду), порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Згідно ч.2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення ЗУ «Про змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» від 03.07.2018 року №2478-VІІ, яким були внесені зміни, крім іншого, в ч.4 ст.559 ЦК України - цей Закон застосовується до відносин, що виникли після введення його в дію, а також до відносин, що виникли до введення його в дію та продовжують існувати після введення його в дію, крім ч.4 ст.36 ЗУ «Про іпотеку», що застосовується виключно до договорів і угод, укладених після введення в дію цього Закону.

Згідно ч.4 ст.559 ЦК України (в редакції на час ухвалення рішення суду) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року, справа №604/156/14-ц, строк, передбачений ч.4 ст.559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові в позові у разі звернення до суду. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов`язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений вказаним приписом, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обов`язок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором.

Тому і право кредитора, і обов`язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, у тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Відповідно до наведеного, суд вважає, що в даній справі підлягають застосуванню вимоги ч.4 ст.559 ЦК України, оскільки відповідно до умов договору поруки строк його дії закінчився на момент звернення з позовом до суду, що є підставою визнати поруку припиненою.

З огляду на те, що заперечення відповідача ОСОБА_2 зводяться до того, що банк втратив право вимоги до нього на підставі ч.4 ст.559 та ст.257 ЦК України, то позовні вимоги не підлягають задоволенню в частині стосовно відповідача ОСОБА_2 на підставі ч.4 ст.559 ЦК України. При цьому, заборгованість за кредитним договором в сумі 89998 грн. підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_1 .

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При подачі позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1378 грн., відповідно з відповідача ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь позивача 689 грн.

З позивача підлягає стягненню на користь відповідача ОСОБА_2 420-40 грн., сплачених останнім при подачі заяви про перегляд заочного рішення.

На підставі ст.ст.526, 546, 549, 611, 1049, 1054 ЦК України, керуючись ст.ст.3,4,5,12,13,76,81, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , жителя АДРЕСА_1 , на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» (місцезнаходження - м. Дніпро, вул.Набережна Перемоги, 50, ), заборгованість станом на 02.02.2016 року за кредитним договором №Е/V062552 від 21.09.2006 року в сумі 89998 грн., з яких: 15079,19 грн. - заборгованість за кредитом; 41731,80- заборгованість по процентам за користування кредитом; 33187,01 - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором,

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , жителя АДРЕСА_1 , на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» (місцезнаходження - м. Дніпро, вул.Набережна Перемоги, 50, ), 689 грн. судового збору.

Стягнути з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (місцезнаходження - м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, ), яке є правонаступником ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , 420-40 грн. судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

СУДДЯ: