ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2020 року

м. Харків

справа № 953/24281/19

провадження № 22-ц/818/2331/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Тичкової О.Ю.,

суддів - Пилипчук Н.П., Хорошевського О.М.,

сторони справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Державне підприємство «Проектування будівництва підприємств вугільної промисловості «Південдіпрошахт»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова, ухвалене 14 лютого 2020 року у складі судді Чередник В.Є.,

У С Т А Н О В И В:

Четвертого грудня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила стягнути з Державного підприємства «Проектування будівництва підприємств вугільної промисловості «Південдіпрошахт» (надалі ДП) 104 891 грн 67 коп. заробітної плати (а.с. 2).

Позов мотивований тим, що з 11.01.2016 ОСОБА_1 на підставі наказу №3к від 11.01.2016 прийнта до ДП на роботу на посаду інженера 1 категорії. Станом на 01.03.2018 заборгованість ДП із заробітної плати перед позивачем склала 23 191,67 грн. Починаючи з 01.03.2018 по 01.11.2019 відповідач взагалі не сплачував ОСОБА_1 заробітну плату у розмірі 4300 грн на місяць. У зв`язку із чим загальний розмір заборгованості із заробітної плати склав 104891,67 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що надана ОСОБА_1 довідка ДП, у якій визначений розмір заборгованості із заробітної плати, підписана особою, яка на той час вже не мала права представляти інтереси відповідача. Представником ДП до відзиву надані документи, з яких убачається, яки розмір заробітної плати виплачувався ОСОБА_1 за березень-травень 2018 року. Встановити яка заробітна плата нараховавалася ОСОБА_1 та чи взагалі нараховувалась у період з 01.06.2018 по 01.11.2019 не можливо, оскільки за вказаний період жодного доказу сторонами надано не було. Тобто викладені позивачем обставини не доведені належними та допустими доказами.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на підтвердження розміру заборгованості із заробітної плати вона надала довідку №29/11-19 від 29.11.2019, підписану керівником ДП Севастьяновим Ю.А. Останній був керівником ДП до свого звільнення наказом Міністерства енергетики та захисту довкілля № 2к/к від 09.01.2020, тому мав повноваження видавати та підписувати відповідні довідки. Докази, надані ОСОБА_2 як Головою комісії з реорганізації ДП, не мали враховуватися судом, оскільки у штатному розписі ДП відсутня така посада як Голова комісії з реорганізації, участі у роботі підприємства ОСОБА_2 не приймав. А до 09.01.2020 керівником ДП був Севастьянов Ю.А.

Дев`ятнадцятого березня 2020 року до Харківського апеляційного суду надійшов уточнений відзив ДП на позов, підписаний в.о. директора ДП Темнік В.А., який просить не враховувати відзив на позов, наданий його попередником. Позов ОСОБА_1 представник ДП просить задовольнити, визнає неможливість сплачувати заробітну плату працівникам ДП внаслідок арешту рахунків.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, відзиву на неї, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.4 ч.1, ч.2 ст. 376 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Як установлено судом і підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, наказом № 3к від 11.01.2016 ОСОБА_1 була прийнята на роботу до ДП у відділ автоматизації проектування на посаду інженера І категорії, що підтверджується копією трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 (а.с. 3).

На підтвердження наявності заборгованості ДП із виплати заробітної плати позивач надала довідку № 29/11-19 від 29.11.2019, у якій вказано, що ОСОБА_1 була прийнята на роботу до ДП з окладом згідно штатного розпису в розмірі 4300 грн. Станом на 01.03.2018 у ДП існує заборгованість перед ОСОБА_1 із виплати зароубтної плати в сумі 23191 грн 67 коп., за період з 01.03.2018 по 01.11.2019 така заборгованість склала 104891 грн 67 коп. (а.с. 8). Довідка підписана керівником ДП Севастьяновим Ю.А. та скріплена печаткою підприємства.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції представником ДП, що виступав у справі, був ОСОБА_2 , який наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України № 328 від 29.07.2019 був введений до складу комісії з реорганізації ДП та призначений її головою. Тим же наказом ОСОБА_3 був виведений зі складу комісії з реорганізації ДП (а.с. 17).

Заперечуючи проти позову ОСОБА_1 ОСОБА_2 посилався на Акт від 19.09.2018 №3882/20-40-13-07/00167606 «Про результати планової документальної виїзної перевірки ДП «Південдіпрошахт» з питань своєчасності, достовірності повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, військового збору за період з 01.07.2015 по 30.06.2018 роки». Під час проведення вказаної перевірки було встановлено, що ОСОБА_1 перебувала у складі працюючих найманих працівників ДП у березні, квітні та травні 2018 року. Згідно з відомостями про нарахування заробітної плати за березень-червень 2018 року у березні 2018 року ОСОБА_1 нараховано 823,95 грн, до виплати - 811,6 грн заробітної плати; у квітні 2018 року - нараховано 965,02 грн, до виплати - 935,43 грн заробітної плати; у травні 2018 року - нараховано 193,69 грн., до виплати - 190,79 грн заробітної плати; у червні 2018 року нарахування заробітної плати ОСОБА_1 не здійснювалось (а.с. 29-49).

Крім того, ОСОБА_2 посилався на те, що відповідно до наказу № 328 від 29.07.2019 ОСОБА_3 з 29.07.2019 втратив будь-які повноваження, передбачені Статутом підприємства щодо його управління (видавати розпорядження, накази, доручення, підписувати договори, звіти, акти звірки взаєморозрахунків, довідки, в тому числі довідки про наявність заборгованості підприємства, кредиторської, дебіторської, заборгованості по заробітній платі).

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції вважав, що оскільки довідка про заборгованість із заробітної плати підписана не повноважним представником ДП, ОСОБА_1 не довела розмір заявлених нею вимог.

Відповідно до ч.1 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Подаючи відзив у справі до Харківського апеляційного суду, Темнік В.А., діючи в інтересах ДП, позов ОСОБА_1 визнав, зазначивши, що ДП перебуває у скрутному матеріальному становищі, рахунки ДП арештовані, тому заробітна плата не виплачується (а.с. 86). З копії наказу № 17- к/к від 28.02.2020 вбачається, що виконуючим обов`язки директора ДП Міністерство енергетики та захисту довкілля з 28.02.2020 призначило ОСОБА_4 (а.с. 87). Тобто відповідач визнав позов на стадії апеляційного перегляду.

Приписами ст.43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ч. 1ст. 21 Закону України № 108/95-ВР від 24.03.1995 «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до ч. 2ст. 233 Кодексу законів про працю України (надалі КЗпП України) в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Проаналізувавши зміст частини 2 статті 233 КЗпП України, можна зробити висновок про те, що в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право без обмежень будь-яким строком звернутись до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи здійснив роботодавець нарахування таких виплат.

Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно зі ст. ст.12,13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Тяжке фінансове положення підприємства не може свідчити про відсутність вини роботодавця в невиплаті працівникові належних коштів і не є підставою для звільнення роботодавця від обов`язку сплатити зазначені кошти позивачу.

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.12, ч.ч. 5,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він нівелюватиме можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає.

Враховуючи визнання відповідачем позову в повному обсязі, порушення права ОСОБА_1 на отримання заробітної плати, доведеність розміру заробітної плати належними та допустими доказами, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню. Рішення суду першої інстанції належить скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов та стягнути з ДП на користь ОСОБА_1 104 891 грн 67 коп. заробітної плати.

Відповідно до ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору пунктом першим ч.1 ст.5 Закону України № 3674-VI від 08.07.2011 «Про судовий збір». При подачі позовної заяви сплаті підлягало 1048 грн 91 коп., при подачі апеляційної скарги 1573 грн 37 коп. Тому з ДП в дохід держави підлягає стягненню 2622 грн 28 коп. судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2020 року скасувати, ухвалити нову постанову.

Позов ОСОБА_1 задовольнити в понвному обсязі.

Стягнути з Державного підприємства «Проектування будівництва підприємств вугільної промисловості «Південдіпрошахт» (, юридична адреса: м. Харків, вул. Пушкінська, 5) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , код РНОКПП НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) 104891 (сто чотири тисячі вісімсот дев`яносто одну) гривню 67 (шістдесят сім) копійок заробітної плати.

Стягнути з Державного підприємства «Проектування будівництва підприємств вугільної промисловості «Південдіпрошахт» (, юридична адреса: м. Харків, вул. Пушкінська, 5) в дохід держави 2622 (дві тисячі шістсот двадцять дві) гривні 28 (двадцять вісім) копійок судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і підлягає оскарженню в касаційному порядку у випадках, встановлених частиною третьою статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений 16 липня 2020 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді Н.П. Пилипчук

О.М. Хорошевський