КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №753/2166/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2020 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Андрієнко А.М., Шахової О.В.

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою Редевич Оксани Миколаївни в інтересах ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 08 вересня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Лужецької О.Р.

у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЯнЕір" ЛТД про стягнення заборгованості по виплаті витрат на відрядження,-

становив:

В лютому 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, уточненим в ході розгляду справи, про стягнення з ТОВ "ЯнЕір" ЛТД заборгованості по виплаті витрат на відрядження в розмірі 45909,47 грн. Також просив стягнути 3000 грн. витрат на правничу допомогу.

Вимоги обґрунтовує тим, що з 08 квітня 2015 року по 14 березня 2019 року сторони перебували у трудових відносинах.

З 28 грудня 2018 року по 18 січня 2019 року перебував у відрядженні у Республіці Молдова. Наказом товариства від 11 жовтня 2018 року №129-ОД з 01 листопада 2018 року сума добових при відрядженні була встановлена у розмірі 90 доларів США за кожен день.

Виплата мала здійснюватись у національній валюті за курсом валют НБУ на дату виплати.

Згідно даних авансового звіту №YN000000086 від 21 січня 2019 року за карткою рахунку 3721 товариством обліковується сума 55389,44 грн., що мала бути йому виплачена за відрядження.

Вказує, що з 21 січня 2019 року по дату звільнення йому сумарно виплачено 5369,33 грн., що зараховані на картковий рахунок із призначенням платежу - аванс на відрядження. 06 листопада 2019 року зараховано 500 грн. із призначенням платежу - аванс на відрядження.

Розмір невиплаченої суми становить 46409,47 грн.

14 лютого 2020 року, тобто в період розгляду цієї цивільної справи, відповідачем перераховано 500 грн. із призначенням платежу - аванс на відрядження.

У зв`язку із цим позивач подав заяву про зменшення розміру позовних вимог.

Також вказує, що після тривалого спілкування, бездіяльності відповідача, звернень до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Державної служби України з питань праці, поліції, отримати інформацію про розмір невиплаченої суми зміг отримати лише в грудні 2019 року, а тому просить поновити строк на подання цього позову.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 08 вересня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням, Редевич О.М. в інтересах ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати, позовні вимоги задовольнити. Також просить стягнути 7000 грн. витрат на правничу допомогу.

В апеляційній скарзі посилається на те, що рішення суду не містить висновків стосовно причин, які були зазначені в позовній заяві щодо звернення до суду із цим позовом поза передбачених статтею 233 КЗпП України строків.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції установлено, що згідно даних трудової книжки ОСОБА_2 з 08 квітня 2015 року працював на посаді бортпровідника служби екіпажів пасажирської кабіни льотного департаменту ТОВ "ЯнЕір" ЛТД.

12 грудня 2017 року переведений на посаду старшого бортпровідника служби екіпажів пасажирської кабіни льотного департаменту.

З 14 березня 2019 року відповідно до наказу №89-ос від 14 березня 2019 року звільнений із займаної посади за угодою сторін на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся до суду із цим позовом 03 лютого 2020 року, тобто поза визначеними статтею 233 КЗпП України строків.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

Встановлений частиною третьою цієї статті строк застосовується і при зверненні до суду вищестоящого органу.

Відповідно до статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

З рішення суду убачається, що судом першої інстанції не досліджено викладені позивачем обставини справи, не з`ясовано права та обов`язки сторін, не перевірено доводи позвача щодо звернення до суду в лютому 2020 року та не вирішено його заяви про поновлення строку на подання цього позову.

Разом з тим, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 27 березня 2019 року при розгляді справи №761/13815/15-ц навів висновок про те, що У разі пропуску передбачених статтею 233 КЗпП України строків звернення до суду про вирішення трудового спору суд з`ясовує не лише причини пропуску зазначеного строку, а й усі обставини справи, права та обов`язки сторін. За необґрунтованості вимог суд відмовляє в позові з цих підстав без посилання на строки звернення до суду, оскільки вони стосуються захисту порушеного права. При обґрунтованості вимог і поважності причин пропуску строку звернення до суду суд поновлює пропущений строк на звернення за вирішенням трудового спору і вирішує його по суті. У випадку пропуску строку без поважних причин суд наводить у рішенні мотиви, чому він вважає неможливим його поновити, та зазначає, що відмовляє в позові саме з цих підстав.

З матеріалів справи убачається, що 03 лютого 2020 року є датою, у яку позовна заява зареєстрована в суді. Датою ж звернення до суду є 01 лютого 2020 року. Так, позовна заява направлена до суду поштою та згідно із відбитком календарного штемпеля таке відправлення здійснено 01 лютого 2020 року.

Отже перед тим, як прийняти рішення про відмову у задоволенні позову з підстав пропуску строків на звернення до суду, суд має дослідити підставність самого позову.

Усуваючи недоліки рішення суду першої інстанції в частині того, що цим судом не наведено висновків про підставність позову, суд апеляційної інстанції зазначає про таке.

Питання оплати добових, зокрема, закріплено у статті 121 "Гарантії і компенсації при службових відрядженнях" глави VIII "ГАРАНТІЇ І КОМПЕНСАЦІЇ" КЗпП України.

Згідно із вказаною нормою працівники мають право на відшкодування витрат та одержання інших компенсацій у зв`язку з службовими відрядженнями. Працівникам, які направляються у відрядження, виплачуються: добові за час перебування у відрядженні, вартість проїзду до місця призначення і назад та витрати по найму жилого приміщення в порядку і розмірах, встановлюваних законодавством.

В контексті статті 121 КЗпП України працівник у відрядженні може понести побутові витрати з особистих коштів і відповідно вимагати компенсації в межах установлених норм або у зв`язку із відрядженням йому може бути наперед здійснено виплату відрядних коштів авансом.

Відповідно до пункту 15 розділу І Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 13 березня 1998 року №59 (в редакції за спірний період) окремим видом витрат, що не потребують спеціального документального підтвердження, є добові витрати (витрати на харчування та фінансування інших власних потреб фізичної особи, понесені у зв`язку з таким відрядженням). Суми добових витрат для працівників підприємств затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 02 лютого 2011 року №98.

Отже, добові витрати це витрати на покриття особистих побутових потреб у зв`язку із відрядженням, які особа зазвичай несе у повсякденному житті. Добові витрати є окремим видом витрат від витрат, які працівник мусить зробити для виконання трудових обов`язків, наприклад, витрат на проїзд, наймання житла тощо, які відшкодовуються окремо.

Окрім того, в контексті цієї справи право на виплату добових також врегульовано Наказом №359 від 12 липня 1999 року Міністерства транспорту України "Про затвердження Інструкції про особливості відряджень членів екіпажів суден (інших транспортних засобів) та порядок виплати сум, що направляються на харчування членів екіпажів суден (інших транспортних засобів)", а також Постановою Кабінету Міністрів України №73 від 02 лютого 2011 року "Про граничні норми добових витрат для відрядження членів екіпажів суден, інших транспортних засобів та суми, що спрямовуються на їх харчування замість добових витрат".

Наказом товариства від 11 жовтня 2018 року №129-ОД з 01 листопада 2018 року сума добових при відрядженні для позивача була встановлена у розмірі 90 доларів США за кожен календарний день (підпункт 1.2.1 наказу).

Згідно пункту 2 цього наказу установлено наступне:

2.1. Головному бухгалтеру ОСОБА_3 :

2.1. виплату добових здійснювати в національній валюті України по курсу НБУ на дату виплати.

2.3. за наявності підтверджуючих документів в оригіналі, що засвідчують вартість понесених витрат, здійснювати відшкодування витрат на відрядження, а саме:

2.3.1. транспортних квитків або транспортних рахунків (багажних квитанцій), у тому числі електронних квитків за наявності посадкового талона та документа про сплату за всіма видами загального транспорту (включаючи таксі);

2.3.2. рахунків, отриманих з готелів або від інших осіб, що надають послуги з розміщення та проживання відрядженого працівника, в тому числі бронювання місць у місцях проживання;

2.3.3. страхових полюсів життя або здоров`я відрядженої особи чи її цивільної відповідальності (у разі використання транспортних засобів);

2.3.4. телекомунікаційних послуг.

Апеляційний суд зазначає, що правовідносини у цій справі є трудовими, у яких працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною. Відповідач будь-яких заперечень чи доводів на спростування позиції позивача не виклав, такий доказ як картка рахунку НОМЕР_1 (а.с.24-25), що відображає виконані та невиконані зобов`язання підприємства перед працівником по рахунку 3721 "Розрахунки з підзвітними особами" не спростував, не надав доказів на підтвердження факту відсутності заборгованості та виконання обов`язку щодо виплати всіх належних працівникові сум при звільненні.

Ураховуючи такі засади цивільного судочинства як змагальність та диспозитивність, основні положення про докази, визначені статтями 76-80 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог щодо виплати добових за час перебування у відрядженні в сумі 45909,47 грн.

Щодо строків звернення до суду апеляційний суд виходить з наступного.

Вирішуючи питання про те, чи були поважними причини пропуску строку на звернення до суду із цим позовом, судом апеляційної інстанції установлені наступні обставини.

Поважними причинами пропущення строку звернення до суду за вирішенням трудового спору визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами щодо неможливості такого звернення.

Відрядження позивача мало місце з 28 грудня 2018 року по 18 січня 2019 року, а звільнення відбулось 14 березня 2019 року.

Відповідно до змісту позовної заяви позивач зазначає, що йому не було відомо точної суми, яку має виплатити товариство, а тому він витратив час на встановлення цієї інформації.

З метою відновлення порушеного права позивача товариству був направлений адвокатський запит від 05 червня 2019 року, а також адресовані звернення від 02 серпня 2019 року, 26 грудня 2019 року, 16 січня 2020 року з приводу таких саме обставин порушення трудових прав.

Доказів про надання відповідей на зазначені звернення матеріали справи не містять.

Окрім того, заявою від 11 вересня 2019 року позивач звернувся до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, заявою про кримінальне правопорушення від 02 серпня 2019 року звернувся до органів національної поліції, скаргою від 02 серпня 2019 року та від 26 грудня 2019 року звернувся до Державної служби України з питань праці.

З викладеного убачається, що позивач докладав зусиль для відновлення свого права в позасудовому порядку та проявляв заінтересованість у вирішенні питання.

Окрім того, 06 листопада 2019 року була проведена виплата авансу на відрядження, а в ході розгляду справи в лютому 2020 року ще 500 грн., тобто зазначене свідчить про те, що відповідач визнає свій обов`язок.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів уважає, що поведінка позивача дає підстави для висновку про заінтересованість у відновленні порушеного права, натомість відповідачем виявлено пасивність у вирішенні питання, обґрунтованих відповідей позивачу на його звернення надано не було, відтак апеляційний суд доходить висновку про наявність підстав для поновлення пропущеного строку звернення до суду за захистом порушених трудових прав.

Згідно із статтею 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу входять до складу судових витрат.

Згідно із статтею 137 ЦПК України:

1. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

2. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

5. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

6. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно із змістом статті 141 ЦПК України витрати на правничу допомогу покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

З матеріалів справи убачається, що 04 червня 2019 року між адвокатом Редевич О.М. та ОСОБА_2 укладено договір про надання правничої (правової) допомоги. Відповідно до умов договору вартість послуг адвоката за складення позовної заяви до ТОВ "ЯнЕір" ЛТД становить 2000 грн., за складання та направлення адвокатського запиту щодо надання інформації та документів - 500 грн., за складання одного клопотання про витребування доказів - 250 грн.

Відповідно до актів №1,2 від 06 січня 2019 року та від 31 січня 2020 року адвокатом виконані зазначені послуги, їх вартість складає 3000 грн.

Фактичне надання таких послуг також підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до даних квитанцій позивачем сплачено адвокату гонорар у зазначеному розмірі.

Позивачем при зверненні до суду заявлено про розмір витрат на правничу допомогу, здійснені витрати пов`язані із розглядом справи, підтверджені доказами та ураховуючи, що відповідачем не подано будь-яких заяв з приводу їх неспівмірності, суд у зв`язку із ухваленням рішення про задоволення позову дійшов висновку про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогою у зв`язку із розглядом справи в суді першої інстанції в розмірі 3000 грн.

Окрім того, позивачем також понесені витрати на правничу допомогу у зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 2000 грн. Розмір зазначеного гонорару відображений у додатковій угоді №1 від 02 жовтня 2020 року, якою в основний договір були внесені зміни, а про здійснення таких витрат також зазначено в апеляційній скарзі та надано квитанцію про їх сплату.

Відповідачем також не надано заяв з приводу їх неспівмірності, у зв`язку із чим, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про стягнення 2000 грн. витрат на правничу допомогу у зв`язку із апеляційним провадженням.

Окрім того, у додатковій угоді №1 від 02 жовтня 2020 року також передбачено сплату позивачем на користь адвоката 2000 грн. за участь в судовому засіданні (одному), проте, ураховуючи, що справа розглядається в письмовому провадженні, а відтак таких дій адвокатом не здійснено, підстави для стягнення відшкодування за таку послугу відсутні.

При зверненні із апеляційною скаргою позивачем також понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 1261,20 грн., які підлягають відшкодуванню відповідачем у зв`язку із задоволенням позовних вимог.

Окрім того, при зверненні до суду першої інстанції підлягав сплаті судовий збір в сумі 840,40 грн. Ураховуючи, що такий не був сплачений позивачем, то з відповідача ці кошти підлягають стягненню на користь держави.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Редевич Оксани Миколаївни в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 08 вересня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Поновити ОСОБА_2 строк звернення до суду.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЯнЕір" ЛТД (код ЄДРЮОФОПГФ 38267160, м.Житомир, вул. Авіаторів, 9) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) 45909,47 грн. добових за час перебування у відрядженні.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЯнЕір" ЛТД (код ЄДРЮОФОПГФ 38267160, м.Житомир, вул. Авіаторів, 9) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) на відшкодування витрат по сплаті судового збору 1261,20 грн., витрат на правову допомогу 5000 грн., а всього стягнути на відшкодування судових витрат 6261,20 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЯнЕір" ЛТД (код ЄДРЮОФОПГФ 38267160, м.Житомир, вул. Авіаторів, 9) на користь держави судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції 840,40 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 21 грудня 2020 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді А.М. Андрієнко

О.В. Шахова