Роздільнянський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 511/2413/19

Номер провадження: 2-о/511/15/20

23 січня 2020 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Бобровська І. В.,

за участі секретаря судового засідання Жураковської К.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Роздільна цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , представник заявника ОСОБА_2 , заінтересована особа Головне управління ДМС України в Одеській області про встановлення факту постійного проживання на території України,
заявника ОСОБА_1 ,
представника заявника адвоката Шевчук К.М.,
ВСТАНОВИВ:
20.12.2019 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання на території України.
Свої вимоги заявник ОСОБА_1 мотивує тим, що він ІНФОРМАЦІЯ_1 народився в м. Южно Сахалінськ Сахалінської області, що підтверджується свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_1 . У 1965 року заявник з батьками переїхав до Магаданської області, де він жив до призову до Радянської Армії у 1978 року Ольським РВК Магаданської області. У грудні 1978 року заявник самовільно залишив військову частину. У травні 1980 року він був заарештований у м. Одесі та засуджений військовим трибуналом Одеського гарнізону до 7 років позбавлення волі. З 1980 року по 1984 рік відбував покарання у колонії с. Біленьке Запорізської області (№99), з 1984 року по 1987 рік на тюремному режимі у м. Івано Франківськ. Після звільнення у 1987 році вибув до батьків у м. Ростов на Дону. У м. Ростов на Дону у 1987 році отримав паспорт громадянина СРСР, зразка 1974 року. У 1987 році переїхав до м. Запоріжжя, уклав шлюб з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 народився від шлюбу син ОСОБА_4 . У 1989 році розірвав шлюб. З 1987 року працював на різних підприємствах, що підтверджується копією трудової книжки. 01.02.1991 року заявник уклав шлюб з ОСОБА_5 16.04.1992 року вищевказаний шлюб було розірвано. За весь час шлюбу заявник за кордон не виїжджав. Заявник зазначає, що станом на 24.08.1991 року проживав у м. Запоріжжі. У 1993 році заявник поїхав на відпочинок до м. Одеси, де познайомився зі ОСОБА_6 , з якою почав проживати цивільним шлюбом. У 1993 році вони переїхали до с. Новодмитрівка Роздільнянського району Одеської області, де працював слюсарем та доярем до 2002 року. Він досі проживає у вказаному селі, радянський паспорт ним було втрачено. 21.11.2018 року заявник звернувся до Роздільнянського РВ ГУ ДМС України в Одеській області з заявою про оформлення паспорту громадянина України. 23.01.2019 року його особу було встановлено за результатами проведення процедури встановлення особи, але належність до громадянства України підтверджена не була.
У зв`язку з вищевикладеним заявник просить суд встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на території України станом 24 серпня 1991 року, у повнолітньому віці.
Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 24.12.2019 року провадження по справі відкрито. (а.с.27-28)
17.01.2020 року на адресу суду від Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області надійшов відзив, відповідно до якого представники заінтересованої особи зазначили, що заявником було порушено процедуру звернення до суду по справам щодо встановлення факту проживання на території України, а саме: заявник не звернувся до територіального підрозділу ГУ ДМС України в Одеській області з заявою встановленого зразка про набуття чи встановлення належності до громадянства України, не надав до ГУ ДМС України в Одеській області жодних документів, зазначених у Порядку, а отже заявник не використав всі можливості для отримання статусу громадянина України та звернення до суду із заявою про встановлення факту є передчасним, у зв`язку з чим просили суд залишити без розгляду вищевказану заяву про встановлення факту, оскільки мається спір про право. (а.с.32-41)
Ухвалою суду від 23.01.2020 року у задоволенні заяви представника ГУ ДМС України в Одеській області Білоконь Н.О. про залишення заяви ОСОБА_1 , представник заявника ОСОБА_2 , заінтересована особа Головне управління ДМС України в Одеській області про встановлення факту постійного проживання на території України без розгляду відмовлено. (а.с.48-50)
В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 та його представник адвокат Шевчук К.М. заявлені вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд їх задовольнити в повному обсязі.
Представник заінтересованої особи ГУ ДМС України в Одеській області Білоконь Н.О. заперечувала проти задоволення заявлених вимоги, оскільки мається спір про право, надали суду відзив. (а.с.32-41)
Вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши дкумку позивача та його представника, суд прийшов до висновку про задоволення заявлених вимог за наступних підстав.
Відповідно до ст. 3 п. 1 Закону України «Про громадянство України» усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України на 24 серпня 1991 року постійно проживали на території України є громадянами України та мають право на одержання паспорта громадянина України.
Ч. 3 ст. 294 ЦПК України передбачено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Южно Сахалінськ Сахалінської області, що підтверджується свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_1 . (а.с.7)
У 1965 році заявник ОСОБА_1 з родиною переїхав до Магаданської області, де жив до призиву у армію до 1978 року. В 1980 році був заарештований у м. Одесі та засуджений на 7 років. З 1980 року по 1984 рік відбував покарання у с. Біленьке Запорізської області. З 1984 рік по 1987 рік перебував у місцях позбавлення волі у м. Івано Франківськ. У 1987 році після звільнення поїхав до м. Ростова на Дону до батьків, де закінчив автошколу. У 1988 році переїхав до м. Запоріжжя разом з батьками, де одружився, що підтверджується повним витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюбу №0 від 05.12.2019 року. (а.с.13) Відповідно до вищевказаного витягу також встановлено, що документами, що посвідчує особу ОСОБА_1 на момент реєстрації шлюбу був паспорт, серії НОМЕР_2 , виданий ВВС Ворошиловського райвиконкому м. Ростов на Дону, 27.05.1987 року. (а.с.14) Факт отримання заявником ОСОБА_1 паспорту також підтверджується листом Головного управління міністерства внутрішніх справи Російської Федерації по Ростовській області від 25.11.2019 року №3/86. На підставі довідки голови АТ «Запоріжгаз» від 11.10.2019 року №159/24 «Про підтвердження трудового стажу та перейменування підприємства» встановлено, що ОСОБА_1 з 10.12.1987 року працював водієм автотранспортних засобів. (а.с.11) Також відповідно до вищевказаної довідки 27.04.1989 року ОСОБА_1 було видано дублікат трудової книжки, серії НОМЕР_3 . На підставі архівної довідки ПАТ «Запорожсталь» від 19.02.2019 року №2010082 встановлено, що 01.12.1989 року ОСОБА_1 працював в цеху доменом печі по 5 ЧМ-1 розряду. (а.с.12) Згідно листа в.о. начальника Дніпровського районного у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 27.04.2019 року №1766/17.4-04-37 від 01.02.1991 року гр. ОСОБА_1 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб, який було розірвано рішенням Ленінського району м. Запоріжжя від 05.03.1992 року. (а.с.16) При ознайомленні з рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05.03.1992 року з мотивувальної частини рішення вбачається, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбу з лютого 1991 року, однак з листопада 1991 року шлюбні стосунки припинені. (а.с.17) На підставі довідки військового комісару ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_7 від 11.09.2019 року №ВО №2104 встановлено, що гр. ОСОБА_1 , 1960 р.н., 20.09.1991 року вибув до Заводського РВК, до зняття з реєстраційного обліку проживав за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с.18) У 1993 році заявник познайомився зі своєю теперішньою цивільною дружиною та переїхав до с. Новодмитрівка Роздільнянського району Одеської області, де працював на фермі до 2002 року. Вищевказане підтверджується листом в.о. начальника відділу «Трудовий архів при Роздільнянській районній раді» від 28.09.2018 року №220/08-19. (а.с.19) З 2006 року заявник ОСОБА_1 працював в ООО «Іва». Вказане підтверджується довідкою директора СТОВ «Іва» від 03.12.2019 року №91. (а.с.43)
Всі вищевказані факти підтверджуються висновком за результатами проведення процедури встановлення особи Роздільнянського РВ ГУДМС України в Одеській області від 23.01.2019 року. Відповідно до вказаного висновку встановлено особу ОСОБА_1 , належність до громадянства України не підтверджено. (а.с.20-22)
Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права.

Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

24 серпня 1991 року було прийнято «Акт проголошення незалежності України».

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13листопада 1991року )проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року.
Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2 - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3 - з моменту внесення відмітки про громадянство України.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.

Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.
Перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України визначений Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженим Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215.

Пунктом 7 вказаного Порядку визначено, що громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР (далі Порядок) відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України.
Згідно з пунктом 8 Порядку для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Пунктом 25 Порядку визначено, що для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону,) подає документи, передбачені підпунктами "а" - "в" пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях.
Отже, у таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року.
Крім того, пунктом 44 вищевказаного Порядку визначено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.
На підставі вищезазначеного, суд вважає, що в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт постійного проживання заявника на території України, станом на 24 серпня 1991 року.

Права особи, пов`язані з громадянством, виписані в статті 25 Конституції України, віднесені до розділу ІІ «Права, свободи і обов`язки людини і громадянина» і пов`язані із фізичною особою, а отже встановлення факту постійного проживання на території України безпосередньо є пов`язаним з виникненням у неї права на набуття громадянства України.
Враховуючи, що встановлення факту постійного проживання на території України має для заявника юридичне значення та необхідне йому для підтвердження належності до громадянства України, отримання паспорта громадянина України, беручи до уваги наявність доказів на підтвердження постійного проживання на території України впродовж тривалого терміну та зокрема, станом на 24.08.1991 р., суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню.

Згідно ч.7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом, тому судові витрати слід залишити за заявником.

Керуючисьст. ст.1-13, 76-81, 83, 89, 223, 293, 315, 316, 354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:
Заяву ОСОБА_1 , представник заявника ОСОБА_2 , заінтересована особа Головне управління ДМС України в Одеській області про встановлення факту постійного проживання на території України задовольнити.
Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця м. Южно Сахалінськ, Сахалінської області, РРФСР на території України станом на 24.08.1991 року.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):
Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 проживає за адресою: АДРЕСА_2 ;
Представник заявника: адвокат Шевчук Кирило Миколайович, адреса: м. Одеса, вул. Героїв Крут, 15, оф. 511;
Заінтересована особа: Головне управління ДМС України в Одеській області, адреса: м. Одеса, вул. Преображенська, 44;
Повний текст рішення складено 28.01.2020 року.

Суддя І. В. Бобровська