Справа № 627/43/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2020 року смт. Краснокутськ

Краснокутський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді - Вовк Л.В

з участю секретаря - Полешко О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Краснокутськ Харківської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Каплунівської сільської ради Краснокутського району Харківської області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування,

у с т а н о в и в :

У січні 2020 р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Каплунівської сільської ради Краснокутського району Харківської області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування.

В позові ОСОБА_1 вказала , що її баба ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Баба проживала сама в селі Каплунівка Краснокутського району Харківської області. Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшло право на земельну частку (пай), яка належала померлій на підставі сертифікату про право на земельну частку (пай) серії РН № 892618 . Вказала, що спадщину ніхто не прийняв .Постановою Краснокутської державної нотаріальної контори Харківської області від 19 червня 2018 року її сину ОСОБА_3 відмовлено в оформленні спадщини, оскільки відсутні правовстановлюючі документи. Просила поновити строк на звернення до суду за захистом права; визнати за нею право в порядку спадкування на земельну частку (пай) розміром 5,79 умовних кадастрових гектар, на підставі сертифікату серії РН № 892618, виданого ОСОБА_2 20 листопада 1996 року.

У судове засідання позивач не з`явилася , подала заяву слухати справу у її відсутність , позов підтримала , просить задовольнити.

Представник відповідача до суду не з`явився , подав заяву заслухати справу у його відсутність , проти позову не заперечує.

Суд, вивчивши матеріали справи , матеріали цивільної справи № 627/914/18-ц , дійшов до наступних висновків.

Матеріалами справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла баба позивача ОСОБА_2 . Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшло право на земельну частку (пай) розміром 5,79 умовних кадастрових гектар.

З довідки виконавчого комітету Каплунівської сільської ради Краснокутського району Харківської області за № 02-32/8 від 09 січня 2018 року вбачається, що ОСОБА_2 була зареєстрована в селі Каплунівка Краснокутського району Харківської області. На день смерті проживала сама. Заповіт ОСОБА_2 виконавчим комітетом Каплунівської сільської ради Краснокутського району Харківської області не посвідчувався .

Із відповіді відділу у Краснокутському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області за № БП-3/0-0.23,25-1/145-17 від 18 березня 2017 року та № 289/115-18 від 29 травня 2018 року вбачається, що ОСОБА_2 20 листопада 1996 року отримала сертифікат на право на земельну частку (пай), серія РН № 892618 , по КСП «Каплунівське» Каплунівської сільської ради, про що в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) зроблено запис за № 120. Розмір земельної частки (паю) згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) КСП «Каплунівське» Каплунівської сільської ради становить 5,79 умовних кадастрових гектар .

У строк, встановлений статтею 529 ЦК Української РСР в редакції, чинній на час відкриття спадщини, та статтею 1270 ЦК в редакції 2004 року , ніхто із спадкоємців до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини не звертався. Заяви про відмову від спадщини від онуки померлої ОСОБА_1 та правнука померлої ОСОБА_4 надійшли до нотаріальної контори тільки у 2018 році через 15 років з порушенням строку для прийняття або відмови від прийняття спадщини, який закінчився 24 січня 2004 року під час дії ЦК України в редакції 2004 року.

Постановою Краснокутської державної нотаріальної контори Харківської області про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 695/02-31 від 19 червня 2018 року, правнуку ОСОБА_3 відмовлено у оформленні спадкових справ після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно .

Статтею 525 ЦК Української РСР передбачено, що часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Відповідно до статті 527 ЦК Української РСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.

Згідно статті 529 ЦК Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

У статті 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Частиною першою статті 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Статтею 1265 ЦК України передбачено, що у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.

Частиною 1 статті 1266 ЦК України передбачено, що внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Матеріали справи свідчать про те, що після смерті спадкодавця за законом спадкоємцем за правом представлення є онука ОСОБА_1 , яка після померлої спадщину не прийняла.

У 2018 році через 15 років вона та правнук померлої ОСОБА_4 , її син, відмовилися від спадщини.

Другий правнук померлої ОСОБА_3 звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, якому відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів.

Рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 20 травня 2019 року по справі № 627/914/18 за позовом ОСОБА_3 до Краснокутської РДА Харківської області про визнання права на земельну частку (пай), в позові ОСОБА_3 відмовлено . Постановою Харківського апеляційного суду від 15 жовтня 2019 року , рішення суду залишено без змін .

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України , обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином судовим розглядом встановлено , що ОСОБА_1 не надано доказів того, що вона є спадкоємцем, оскільки у встановлений законом строк вона спадщину не прийняла, з часу відкриття спадщини у встановлений законом строк не подала заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини або відомостей про те, що проживала на час смерті зі спадкодавцем.

Відповідно до змісту статей 11, 15 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ у нотаріальному порядку.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18).

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 не є спадкоємцем, її права не порушені, тому в даному випадку не потребують захисту.

Згідно з ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до положень ч.1, 2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

За встановлених обставин суд дійшов висновку, що позивач не надала суду достатньо доказів на підтвердження позову , тому підстав в задоволенні позову не має.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.1216,1217, 1218 ЦК України , ст.ст. 10, 12,13,81,263-265,354 ЦПК України , суд ,-

ухвалив:

В позові ОСОБА_1 про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його оголошення та в порядку ст. 354 ЦПК України.

Повний текст рішення складено 24.04.2020 року.

Суддя Вовк Л. В.