_________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/5794/18
Провадження № 6/947/102/20
УХВАЛА

27.01.2020 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

при секретарі Кирикової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі заяву ОСОБА_1 , за участі заінтересованих осіб: Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк», Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про скасування тимчасового обмеження особи у праві виїзду за межі України, вжитого ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 25 червня 2018 року по справі №520/5794/18,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області перебувають виконавчі провадження: ВП №53729491 з примусового виконання виконавчого листа №2-3598/11, виданого 18.12.2013 року Київським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» заборгованості за кредитним договором №1925-н від 07 вересня 2007 року у розмірі 708150,20 доларів США, виконавче провадження ВП № 50841622 з примусового виконання виконавчого листа №520/7040/14-ц виданого 05.12.2014 року Київським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитними договорами №CM-SME506/169/2008 та № CM-SME506/176/2008 в розмірі 6337768,74 грн. та виконавче провадження ВП № 50841686 з примусового виконання виконавчого листа №520/7040/14-ц виданого 05.12.2014 року Київським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» судових витрат в розмірі 3654,00 грн.

15 травня 2018 року до Київського районного суду міста Одеси надійшло подання старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції в Одеській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржнику ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без вилучення паспортного документу - до виконання зобов`язань за виконавчими документами.

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 25 червня 2018 року подання старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції в Одеській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржнику ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задоволено. Тимчасово обмежено боржнику ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , мешкаючому за адресою: АДРЕСА_1 , у праві виїзду за межі України, без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, до виконання зобов`язань покладених на нього: виконавчим листом №2-3598/11, виданим 18.12.2013 року Київським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» заборгованості за кредитним договором №1925-н від 07 вересня 2007 року у розмірі 708150 доларів 20 центів США; виконавчим листом №520/7040/14-ц, виданим 05.12.2014 року Київським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитними договорами №CM-SME506/169/2008 та №CM-SME506/176/2008 в розмірі 6337768 гривень 74 копійки; виконавчим листом №520/7040/14-ц, виданим 05.12.2014 року Київським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» судових витрат в розмірі 3654 гривні 00 копійки.

Постановою Одеського апеляційного суду від 13.02.2019 року ухвалу Київського районного суду міста Одеси від 26.06.2018 року залишено без змін.

17 січня 2020 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 , за участі заінтересованих осіб: Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк», Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про скасування тимчасового обмеження особи у праві виїзду за межі України, вжитого ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 25 червня 2018 року по справі №520/5794/18, з посиланням на те, що на цей час він уклав з ТОВ «ТУР СПОРТ ІНВЕСТ ТОВ» трудовий договір від 10.12.2019 року, за умовами якого він зобов`язаний виконувати роботу на посаді інженер парових та водяних котлів у вказаному підприємстві, яке розташоване в м. Кітен, Бургас, Болгарія, на невизначений термін, однак у зв`язку з вказаною забороною він позбавлений можливості виїхати до м. ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 для виконання трудових обов`язків, що обмежує його право на працю, та позбавляє можливості заробити грошові кошти для виконання своїх обов`язків за вказаними виконавчими листами.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу справу на підставі вказаної заяви було розподілено судді Калініченко Л.В.

Згідно з ч.5,6 ст. 441 ЦПК України, суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника. Суд розглядає заяву про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням сторін та інших заінтересованих осіб за обов`язкової участі державного (приватного) виконавця.

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 20.01.2020 року вказану заяву прийнято до розгляду та призначено до судового засідання на 27.01.2020 року о 10.30.

У судове засідання призначене на 27.01.2020 року заявник ОСОБА_1 не з`явився, однак до суду надійшла заява від його представника про розгляд справи за його відсутності.

Інші учасники процесу та представник Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у судове засідання призначене на 27.01.2020 року не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлені належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення судових повісток наявними в матеріалах справи, про причини неявки суд не повідомили.

З урахуванням належного повідомлення учасників процесу, які не з`явились до судового засідання без поважних причин, судом було ухвалено провести розгляд справи за відсутності сторін по справі.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає заяву підлягаючою до задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 25 червня 2018 року подання старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції в Одеській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржнику ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задоволено. Тимчасово обмежено боржнику ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , мешкаючому за адресою: АДРЕСА_1 , у праві виїзду за межі України, без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, до виконання зобов`язань покладених на нього: виконавчим листом №2-3598/11, виданим 18.12.2013 року Київським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» заборгованості за кредитним договором №1925-н від 07 вересня 2007 року у розмірі 708150 доларів 20 центів США; виконавчим листом №520/7040/14-ц, виданим 05.12.2014 року Київським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитними договорами №CM-SME506/169/2008 та №CM-SME506/176/2008 в розмірі 6337768 гривень 74 копійки; виконавчим листом №520/7040/14-ц, виданим 05.12.2014 року Київським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» судових витрат в розмірі 3654 гривні 00 копійки.

Під час постановлення вказаної ухвали суду, суд виходив з того, що боржник ОСОБА_1 ухиляється від виконання своїх зобов`язань, покладених на нього виконавчими листами, на підставі яких відкриті виконавчі провадження ВП №53729491, ВП № 50841622, ВП № 50841686, про які боржнику достеменно відомо, державним виконавцем вчинено достатньо дій в межах виконавчого провадження, проте рішення суду боржником свідомо не виконано.

Так, на цей час, з наданих боржником до суду документів, судом встановлено, що 10 грудня 2019 року між ТОВ «ТУР СПОРТ ІНВЕСТ ТОВ» з місцем розташування в м. Кітен, Бургас, Болгарія, та ОСОБА_1 був укладений трудовий договір, відповідно до якого ОСОБА_1 приймає на себе зобов`язання виконувати роботу у ТОВ «ТУР СПОРТ ІНВЕСТ ТОВ», на посаді інженер парових та водяних котлів, з оплатою праці в сумі 2150 левів на місяць, з трудовим графіком 8 годин на добу, з початком роботи з 13.01.2020 року,зі строком дії на невизначений термін.

Копія договору перекладена з болгарської перекладачем ОСОБА_5 та посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Єрешковою О.І., зареєстрована в реєстрі за №1054.

На підставі викладеного, судом встановлено, що з часу постановлення вищевказаної ухвали суду про тимчасове обмеження боржнику ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, у зв`язку з ухиленням від виконання рішення суду, останній працевлаштувався до ТОВ «ТУР СПОРТ ІНВЕСТ ТОВ», яке розташоване в місті Кітен, Болгарія, тобто поза межами України, та може отримувати дохід.

Суд зазначає, що згідно зі ст.3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право зокрема: 19) у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Згідно з узагальненнями Верховного суду України від 01 лютого 2013 року «Про судову практику щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України», наголошується на тому, що ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), вжите у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», позначає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, та на думку Верховного Суду України, особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Таким чином, законодавством не передбачене обов`язкове обмеження в праві виїзду за межі України за наявності невиконаних зобов`язань, а встановлена лише така можливість при наявності відповідних підстав. Задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.

Саме невиконання боржником самостійно зобов`язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

У той же час, частиною 5 статті 441 ЦПК України передбачено, що суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

На підставі викладеного, з аналізу вказаних норм законодавства, вбачається, що застосування обмеження у праві виїзду за межі України боржнику за виконавчим провадженням вживається, як захід забезпечення виконання судового рішення у разі ухилення такої особи від виконання зобов`язань, однак має тимчасовий характер, а саме до виконання зобов`язань або зміни обставин, які викликали застосування такого обмеження.

З урахуванням встановлених обставин, суд вважає, що обставини, які слугували для вжиття тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України ухвалою суду від 26.06.2018 року, на цей час змінились, оскільки наявна інформація про трудовлаштування ОСОБА_1 до ТОВ «ТУР СПОРТ ІНВЕСТ ТОВ», а відтак можливість останнім отримувати заробіток для погашення заборгованості стягнутої на підставі вищевказаних рішень суддів, що в свою чергу буде сприяти виконанню покладених на боржника обов`язків вказаними виконавчими листами, однак для чого боржнику необхідно виїхати за межі України.

Одночасно, судом враховується, що відповідно до статті 7 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ про стягнення періодичних платежів може бути самостійно надісланий стягувачем безпосередньо підприємству, установі, організації, фізичній особі - підприємцю, фізичній особі, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Підприємства, установи, організації, фізичні особи - підприємці та фізичні особи, зазначені у частині першій цієї статті, за заявою стягувача зобов`язані здійснювати відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника у розмірі, визначеному виконавчим документом, з урахуванням положень статті 70 цього Закону.

Статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника.

Отже, з урахуванням наявної інформації про працевлаштування боржника по справі, у державного виконавця буде можливість здійснити дії зі звернення стягнення на заробітну плату боржника по справі, для задоволення вимог стягувачів, що буде сприяти виконанню вказаних рішень судів.

Крім того слід зазначити, що пунктом 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначено, що основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість рішень суду

Згідно з ч.1 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Судове рішення (постанова, ухвала) це акт судової влади, що здійснює захист порушених або оскаржених прав громадян і організацій шляхом підтвердження наявності або відсутності правовідносин і розпорядженням відповідних дій в майбутньому.

Обов`язок виконувати судове рішення (постанову) випливає не з рішення (постанови) суду як такого, а із санкцій, передбачених нормами права, що були застосовані судом. Навіть у тих випадках, коли закон передбачає відповідальність за невиконання рішень, ця відповідальність має на меті примусити зобов`язану рішенням суду особу виконати розпорядження норми, що застосував суд.

Одними з властивостей судового рішення, що вступило в законну силу є: можливість примусового виконання судового рішення мимо волі зобов`язаної особи та обов`язковість, яка полягає в тому, що судове рішення, що вступило в законну силу, стає обов`язковим для всіх органів, підприємств, установ, організацій, посадових осіб і громадян і підлягають виконанню на всій території України. Рішення, що вступило в законну силу, є обов`язковим і підлягає точному виконанню. Усі державні органи, посадові особи й окремі громадяни, зобов`язані сприяти виконанню рішення суду, виконуючи вимоги державного виконавця.

Відповідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод Європейського суду з прав людини як джерела права.

У Законі України «Про виконавче провадження» поняття «виконавче провадження» розуміється як завершальна стадія судового провадження (стаття 1).

Наведене узгоджується з практикою ЄСПЛ щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право на справедливий суд.

Так, у рішенні від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції» (Case of Hornsby v. Greece) ЄСПЛ зазначив, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду».

Право на справедливий суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов`язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін. Обов`язковість виконання судових рішень, разом із іншими складовими права на справедливий суд, зокрема, такими як суб`єктивна неупередженість суду, принцип правової визначеності, заборона втручання законодавця у відправлення правосуддя розглядаються Судом в якості елементів верховенства права (Golder v. The United Kingdom, аpp. no. 4451/70).

Отже, виконання судових рішень - це заключна стадія цивільного процесу, а саме заключний етап у процесі реалізації захисту цивільних прав, а згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини для визначення розумного строку розгляду справи включається період з надходження до суду позовної заяви й закінчується виконанням рішення суду.

Отже виконання рішення суду є елементом справедливого судового розгляду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що на цей час змінились обставини, які слугували для тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, встановленого ухвалою суду від 25.06.2018 року, оскільки у суду наявна інформацію про працевлаштування боржника, для чого останньому необхідно виїхати за межі України, внаслідок чого останній зможе отримати заробітну плату, за рахунок якої можливо задовольнити вимоги стягувачів за вищевказаними виконавчими листами, у зв`язку з чим суд доходить до висновку, що вказане встановлене судом тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, обмежує право боржника на працю, перешкоджає боржнику у здійсненні дій з виконання рішення суду, а відтак, заява ОСОБА_1 є обґрунтованою та підлягає до задоволенню.

Одночасно, суд зазначає, що такі дії суду спрямовані на виконання рішень судів, що є елементом справедливого судового розгляду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У той же час, суд роз`яснює державному виконавцю, що у разі зміни обставин та ухилення ОСОБА_1 від виконання рішення судів, з урахуванням отримання заробітної плати, або будь-яких інших обставин, державний виконавець не позбавлений права повторного звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження боржнику в праві виїзду за межі України в рамках виконавчого провадження.

Керуючись ст. 441 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України - задовольнити.

Скасувати тимчасове обмеження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , мешкаючому за адресою: АДРЕСА_1 , у праві виїзду за межі України, застосоване ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 26 червня 2018 року по справі №520/5794/18.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Повний текст ухвали суду складено 27.01.2020 року.

Головуючий Калініченко Л. В.