Справа № 405/1300/16-ц
Провадження № 2/405/154/16
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2020 року Ленінський районний суд м. Кіровограда у складі:

головуючого судді: Іванової Л.А.

при секретарі: Гершкул М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кропивницький цивільну справу № 405/1300/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на повнолітню дитину-інваліда, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Ленінського районного суду м. Кіровограда з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на своє утримання, як доньки інваліда другої групи, додаткові витрати в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів (заробітку) щомісячно, з урахуванням прострочених років від дня встановлення інвалідності.

Ухвалою суду від 18 лютого 2016 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

Відповідно до п.9 ч.1 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України (в редакції Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017 року, який набрав чинності 15.12.2017 року), справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, на підставі чого та враховуючи, що провадження у справі відкрито до набрання чинності цією редакцією ЦПК України, подальший розгляд зазначеної справи здійснено за правилами ЦПК України в редакції Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017 року.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 подала заяву про уточнення позовних вимог від 22.06.2020 року яка зареєстрована судом 26.06.2020 року за вх. № 14506, в якій позивач ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача ОСОБА_2 аліменти на своє утримання, як повнолітню непрацездатну доньку в розмірі 1/4 частини доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на працездатну особу, мотивуючи заяву тим, що її (позивача) пенсії недостатньо для нормального, повноцінного життя працездатної особи, враховуючи, що власні кошти, вона використовує на лікування в стаціонарі та придбання ліків.

Заслухавши пояснення позивача, розглянувши заяву, вивчивши надані матеріали, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Частинами 2, 3 статті 49 ЦПК України визначено, що позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір попередньо поданих вимог майнового характеру, відповідно заявленої ціни позову.

Крім того, загальні положення Цивільного процесуального кодексу України вказують, що підстава позову це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача. Зміна підстав позову це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

Зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача.

Предмет позову це частина позову, яка становить матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, щодо якої суд повинен ухвалити рішення. Ця вимога повинна мати правовий характер, тобто бути врегульованою нормами матеріального права, а також підпадати під цивільну юрисдикцію.

Підстава позову це частина позову, яка відображає обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги і докази, що підтверджують кожну обставину, а також наявність підстав для звільнення від доказування.

Верховний Суд висловив думку, що під підставами позову, які згідно з ст. 49 ЦПК України може змінити лише позивач, слід розуміти обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, а не самі по собі посилання позивача на певну норму закону, яку суд може замінити, якщо її дія не поширюється на дані правовідносини.

Позивач може змінити або підставу, або предмет позову. Одночасна зміна підстав і предмету позову не допускається. Верховний Суд вказує, що якщо в процесі розгляду справи повністю змінюються підстави й предмет позову, то це слід розглядати як нові позовні вимоги, які мають бути оформлені письмовою заявою у відповідності з ЦПК України і одночасною відмовою від раніше заявлених вимог.

Зокрема, такий правовий висновок надано Верховним Судом у справі №916/1764/17, рішення від 13.03.2018 року.

З системного аналізу вищевикладених правових норм вбачається, що у разі подання позивачем клопотання (заяви), направленого на одночасну зміну предмета і підстави позову, суд з урахуванням конкретних обставин повинен відмовити в задоволенні такого клопотання (заяви).

Судом встановлено, що 08.02.2016 року позивач звернулася з первісним позовом до ОСОБА_2 з вимогою про стягнення з відповідача додаткових витрат на своє утримання, як доньки інваліда ІІ-ої групи в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів (заробітку) щомісячно, з урахуванням прострочених років від дня встановлення інвалідності. У заяві про уточнення позовних вимог від 22.06.2020 року, яка по своїй суті є заявою про зміну предмета позову, позивач просила стягнути з відповідача ОСОБА_2 аліменти на своє утримання, як непрацездатну доньку в розмірі 1/4 частини доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на працездатну особу.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що правові підстави для прийняття заяви відсутні, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне відмовити у прийнятті заяви про уточнення позовних вимог, яка подана позивачем, оскільки за такою заявою заявляється вимога, яка є новою, що не являється за своїм змістом уточненням позовних вимог та суперечить положенням ст. 49 ЦПК України, тобто являється окремою та самостійною позовною вимогою, відповідно, розгляд справи слід продовжити в межах тих позовних вимог, які були заявлені позивачем при пред`явленні позову.

Крім того, аналізуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне наголосити, що заява про збільшення позовних вимог в частині зміни предмету позову не відповідає вимогам ст. 49 ЦПК України, оскільки позивач змінює не тільки предмет, але й підстави позову і її слід розглядати як новий позов з новими позовними вимогами, які мають бути оформлені письмовою заявою у відповідності з ЦПК України.

Також, позивачем не надано доказів направлення уточненої позовної заяви іншим учасникам справи, як це передбачено ч.5 ст. 49 ЦПК України.

Окрім того, відзначається, що уточнена позовна заява про стягнення аліментів на повнолітню непрацездатну доньку подана позивачем ОСОБА_1 частково російською мовою, без надання перекладу заяви на українську мову, з приводу чого, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 9 ЦПК України цивільне судочинство в судах провадиться державною мовою.

Частиною першою статті 10 Конституції України встановлено, що державною мовою в Україні є українська мова.

У рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 1999 року (справа №10-рп/99) зазначено, що українська мова як державна є обов`язковим засобом спілкування на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування (мова актів, роботи, діловодства, документації тощо), а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначаються законом (частина п`ята статті 10 Конституції України).

Суди використовують державну мову в процесі судочинства та гарантують право учасникам судового процесу на використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють (ч. 3 ст. 9 ЦПК України).

Відповідно до частини четвертої статті 9 ЦПК України учасники судового процесу, які не володіють або недостатньо володіють державною мовою, мають право робити заяви, надавати пояснення, виступати в суді і заявляти клопотання рідною мовою або мовою, якою вони володіють, користуючись при цьому послугами перекладача, в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно з частинами першою та третьою статті 14 Закону України «Про засади державної мовної політики» судочинство в Україні у цивільних, господарських, адміністративних і кримінальних справах здійснюється державною мовою. Сторони, які беруть участь у справі, подають до суду письмові процесуальні документи і докази, викладені державною мовою.

Отже, учасники судового процесу, які не володіють або недостатньо володіють державною мовою, мають право робити заяви, надавати пояснення, виступати в суді і заявляти клопотання рідною мовою або мовою, якою вони володіють, проте процесуальні документи мають бути подані лише державною (українською) мовою.

Враховуючи викладене, уточнену позовну заяву позивачу необхідно подати державною (українською) мовою.

Більш того, уточнена позовна заява не підписана позивачем, що також є самостійною підставою для її повернення позивачу.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Окремо судом відзначається, що відповідно до ст. 7 Закону України "Про безоплатну правову допомогу" безоплатна первинна правова допомога - вид державної гарантії, що полягає в інформуванні особи про її права і свободи, порядок їх реалізації, відновлення у випадку їх порушення та порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Безоплатна первинна правова допомога включає такі види правових послуг: надання правової інформації; надання консультацій і роз`яснень з правових питань; складення заяв, скарг та інших документів правового характеру (крім документів процесуального характеру); надання консультацій, роз`яснень та підготовка проектів договорів користування земельними ділянками (оренда, суборенда, земельний сервітут, емфітевзис, суперфіцій) для сільського населення - власників земельних ділянок; надання допомоги в забезпеченні доступу особи до вторинної правової допомоги та медіації.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне рекомендувати позивачу ОСОБА_1 звернутися до Кропивницького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , для отримання правової послуги у складанні позовної заяви.

Керуючись ст.49 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У прийнятті уточненої позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню непрацездатну доньку у справі № 405/1300/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на повнолітню дитину-інваліда - відмовити.

Повернути позивачу ОСОБА_1 уточнену позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню непрацездатну доньку від 22.06.2020 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У справі залишити копію уточненої позовної заяви від 22.06.2020 року.

Продовжити розгляд справи № 405/1300/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на повнолітню дитину-інваліда та призначити судове засідання на 27 липня 2020 року на 11 годину 00 хвилин.

Роз`яснити позивачу ОСОБА_1 право подачі позову до суду в іншому позовному провадженні.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Відповідно до положень ч.2 ст.353 Цивільного процесуального кодексу України заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції, якщо, скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду. (п.4 ч. 5 ст. 357 ЦПК України).

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда Лілія Андріївна Іванова