КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
єдиний унікальний номер справи 357/9982/19
номер апеляційного провадження: 22-ц/824/6263/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 грудня 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача - Білич І.М.

суддів - Іванченко М.М., Коцюрби А.П.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - Крилової Олени Леонідівни на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 лютого 2020 року, ухвалене під головуванням судді Білоцерківського міськрайонного сууд Київської області Ярмоли О.Я.

у цивільній справі №357/286/19 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

в с т а н о в и л а :

У вересні 2019 року ПАТ Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося з позовом про стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_1 за картковим договором №б/н від 04 вересня 2010 року на загальну суму 24 211,48 гривень та понесені судові витрати.

Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 04 вересня 2010 року між сторонами укладено кредитний картковий договір у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку на суму 4500 гривень. Позивач стверджував, що свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах кредитного ліміту, проте відповідач порушила зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку із чим виникла заборгованість, яка складається із заборгованості: за тілом кредиту - 4422,93 гривень; заборгованість за простроченим тілом кредиту 6265,82 гривни, нарахованої пені за прострочене зобов`язання - 10643,61 гривень; 1250 гривень - заборгованість за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму більше 100 гривень; а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг по штрафу - 500 гривень (фіксована частина ) та 1129,12 гривень( процентна складова).

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 лютого 2020 року позовні вимоги АТ КБ „ПриватБанк" залишено без задоволення.

Рішенням Єдиного акціонера банку від 21 травня 2018 року № 519 було змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на Акціонерне товариство Комерційний банк „ПриватБанк", яке є правонаступником всіх прав та зобов`язань публічного акціонерного товариства Комерційний банк „ПриватБанк"

Не погодившись з рішенням суду, АТ КБ «Приватбанк» подав апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої ставив питання про його скасування та постановлення нового рішення про задоволення позову.

Відзив на апеляційну скаргу подано не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За ч. 13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників процесу про розгляд справи.

Заслухавши доповідь судді - доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом при розгляді справи встановлено, що ОСОБА_1 04 вересня 2010 року була підписана з ПАТ «КБ «ПриватБанк» Анкета-заява про приєднання до «Умов і Правил надання банківських послуг у «ПриватБанку», відповідно до змісту якої слідує, що між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний картковий договір, за яким позичальник отримав у банку платіжну картку із встановленням кредитного ліміту у розмірі 4500 гривень.

Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості заборгованість ОСОБА_1 станом на 19 червня 2019 року склала 24 211, 48 гривень.

Відмовляючи у задоволенні заявлених вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні будь-які відомості, які б свідчили про умови кредитування під час підписання анкети заяви від 04.09.2010 року, тобто досягнення сторонами всіх істотних його умов.

Зокрема банк не надав доказів на підтвердження видачі кредитної картки, строку її дії, розміру кредитного ліміту, процентів за користування кредитом та інших тарифів банку. Розрахунок заборгованості проведено з червня 2015 року, хоча жодної банківської операції в період до грудня 2017 року ні банком, ні відповідачем не було вчинено. Позивачем не обґрунтовано належними та допустимими доказами такого розрахунку.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон який їх регулює.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Частиною 1 ст. 207 ЦК України, редакція якої діяла на момент укладення договору, передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Позивачем до позовної заяви додані Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті www.prіvatbank.ua, однак, вони не містять дати їх прийняття чи затвердження, а позивачем також не надано доказів, що саме вказані Умови та Правила існували на момент укладення з відповідачем кредитного договору.

Законодавець пов`язує момент укладення договору з моментом передання грошей у випадку укладення договору позики (ст. 1046 ЦК України). Однак кредитний договір є укладеним з моменту досягнення його сторонами у письмовій формі згоди з усіх істотних умов договору.

За змістом ст.1054 ЦК України такими умовами є розмір кредиту, порядок його повернення, розмір та порядок сплати процентів за користування кредитом.

На підтвердження заявлених позовних вимог позивач надав суду копію анкети-заяви, підписану відповідачем 04.09.2010 року, про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк», витяг з умов та правил надання банківських послуг в «ПриватБанк», витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», а також розрахунок заборгованості.

Відповідно до п. 2.1.1.2.1 Умов та правил надання банківських послуг для надання послуг банк видає клієнту картку, її вид зазначений у пам`ятці клієнта/ довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладання договору є дата отримання картки, вказана у заяві.

Анкета-заява від 04.09.2010 року не містить відмітки ОСОБА_1 про бажання отримання кредитної картки. При цьому, доданий до позову Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» не підписаний відповідачем та містить у собі декілька характеристик карток «Універсальна», а саме: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна «CONTRCT»,«Універсальна « GOLD» ( а.с. 16-17)

В графі «бажаний кредитний ліміт» позичальником зазначено «1 000 грн», у той же час в позовній заяві банк посилається на розмір кредитного ліміту - 4 500 грн., на підтвердження встановлення якого не надав будь-яких належних та допустимих доказів.

Згідно даного позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 19.06.2019 року вона становила 24211, 48грн.: за тілом кредиту - 4422,93 гривень; за боргованість за простроченим тілом кредиту 6265,82 гривни, нарахованої пені за прострочене зобов`язання - 10643,61 гривень; 1250 гривень - заборгованість за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму більше 100 гривень; а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг по штрафу - 500 гривень (фіксована частина ) та 1129,12 гривень( процентна складова).

Колегія суддів вважає, що сам по собі розрахунок заборгованості без надання доказів про те, які умови кредитування, зокрема розмір процентної ставки за користування кредитними коштами, досягнуто між сторонами на час укладення договору, не дозволяють перевірити правильність такого розрахунку та визначити розмір заборгованості.

Крім того, зазначений розрахунок складений починаючи з червня 2015 року та вказує, що рух коштів на картці почався лише з березня 2017 року, в той час як договір між сторонами укладено 04.09.2010 року ( а.с. 4-8). При цьому матеріали справи не містять доказів, щодо умов договору, які б вказували на його безгрошову дію протягом п`яти зазначених вище років, та строки дії карткок, якщо такі видавалися в 2010 році позичальнику.

Матеріали справи не містять підтверджень того, що саме той витяг з Умов та правил, який доданий до позовної заяви, розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанку», а також того, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо збільшення кредитного ліміту, надання клієнту овердрафта тощо.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Роздруківка із сайту позивача не може виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Зазначений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Надана до апеляційної скарги позивачем виписка з рахунку не може бути прийнята судом апеляційної інстанції як новий доказ у підтвердження позовних вимог, виходячи з наступного.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Згідно з ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Звертаючись до суду з позовом, позивач був обізнаний, що зобов`язаний надати всі наявні у нього докази разом із позовною заявою.

За правилами ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Позивачем у апеляційній скарзі не зазначено, з яких підстав ним не було надано суду першої інстанції відповідних документів.

З урахуванням вищевикладеного, а також беручи до уваги постанову Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №756/1529/15-ц за висновками якої апеляційний суд перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце під час розгляду справи судом першої інстанції, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з доводів викладених у апеляційній скарзі нема.

Керуючись ст.ст.7, 368, 369, 374, 375, 381 -384, 387 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - Крилової Олени Леонідівни залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя - доповідач:

Судді: