ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 2-1365/10 Головуючий суддя І інстанції Поліщук Т. В.
Провадження № 22-ц/818/5755/20 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія:про заміну сторони у виконавчому провадженні
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2020 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Яцина В.Б. (суддя-доповідач),

суддів - Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря : Семикрас О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвокатське об`єднання «Ястребова і партнери» в особі керуючого партнера Ястребової Євгенії Богданівни на ухвалу Московського районного суду м.Харкова від 23 вересня 2020 року, постановлену у складі головуючого судді Поліщук Т.В., по цивільній справі за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДНІПРОФІНАНСГРУП» про заміну сторони у виконавчому провадженні з примусового стягнення солідарно з ОСОБА_1 суми заборгованості на підставі рішення Апеляційного суду Харківської області від 06.04.2011 у справі № 2-1365/10, та про поновлення строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання, заінтересовані особи: публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», Московський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків),

встановив:

17 липня 2020 року до суду надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДНІПРОФІНАНСГРУП» про заміну сторони у виконавчому провадженні з примусового стягнення.

Заява обґрунтована тим, що рішенням Апеляційного суду Харківської області у справі № 2-1365/10 стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 16.04.2007 у сумі 45141,1 доларів США, що є еквівалентом 357790,74 грн.; за кредитним договором № 0 від 27.04.2007 станом на 02.06.2010 у сумі еквівалентній 103958,58 доларів США, що є еквівалентом 823882 грн., та 19341,04 грн. пені за вказаним договором; стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» судові витрати по справі: 850 грн. з кожного судового збору та по 123,34 грн. з кожного витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. На виконання рішення суду виданий виконавчий лист стосовно боржника ОСОБА_1 .

Зазначив, що згідно Договору № 2127/К про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 14.01.2020, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В., зареєстрованого в реєстрі за № 9, право вимоги за кредитним договором № 0 1) від 25.05.2007 та кредитним договором № 0 від 16.04.2007, укладені між АКІБ «Укрсиббанк» (право вимоги перейшло до ПАТ «Дельта Банк» на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги, який укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г., реєстровий № 2949 2950) та ОСОБА_2 , первісний кредитор ПАТ «Дельта Банк» відступив право вимоги на користь ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП» (новий кредитор) з усіма додатками до нього та додатковими договорами (угодами), договорами про внесення змін, змінами і доповненнями, що є невід`ємними частинами, в тому числі за договорами забезпечення, а саме, договори поруки: № П1-0 від 25.05.2007, укладений з ОСОБА_1 , № П2-0 від 25.05.2007, укладений з ОСОБА_3 , № П1-0 від 16.04.2007, укладений з ОСОБА_1 , № П2-0 від 16.04.2007, укладений з ОСОБА_3 .

Вказав, що оригінали виконавчих листів по справі № 2-1365/10 ПАТ «Дельта Банк» передав разом з кредитною справою ТОВ «ФК ДНІПРОФІНАНСГРУП» без відмітки державного виконавця про виконання рішення або про повернення виконавчого листа стягувачу із зазначенням причин повернення, що є підставою вважати, що виконавчі листи не пред`являлися до виконавчої служби для виконання, та строки їх пред`явлення до виконання були пропущені.

На підставі вищевикладеного, заявник просив суд замінити стягувача ПАТ «Дельта Банк» на його правонаступника ТОВ «Фінансова компанія «ДНІПРОФІНАНСГРУП» з примусового виконання виконавчого листа за рішенням суду по справі № 2-1365/10 про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором та судового збору, стосовно боржника ОСОБА_1 , та поновити строк для пред`явлення виконавчих листів до виконання.

Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 23 вересня 2020 року заяву задоволено частково.

В апеляційній скарзі адвокат Ястребова Є.Б. просить ухвалу скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні заяви відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Зазначила, що право сторони заявити про заміну сторони у виконавчому провадженні повинно балансувати з процесуальним обов`язком доказування підстав такої заміни. Для настання процесуального правонаступництва суду необхідно встановити факт переходу до особи матеріальних прав попередника, однак в цій справі судом такий баланс не був дотриманий.Судом замінено сторону виконавчого провадженя, яка навіть не заявлялась заявником, чим порушено також принцип диспозитивності. Заявником на підтвердження своїх доводів не надано доказів переходу права вимоги від ПАТ «Укрсиббанк» на користь ПАТ «Дельта Банк», та від ПАТ «Дельта Банк» до ТОВ «ДНІПРОФІНАНСГРУП» саме по кредитах ОСОБА_1 .

Вказала, що відсутні підстави для заміни ПАТ «Укрсиббанк» на правонаступника -ПАТ «Дельта Банк», оскільки виконавче провадження з виконання судового рішення відсутнє, а така заміна можлива лише в межах відкритого виконавчого провадження. Заявником до заяви не додано виконавчих листів про стягнення з ОСОБА_1 .

Зазначила, що суд не здійснив належного та завчасного повідомлення про розгляд справи, чим було порушено право на доступ до правосуддя.

Вказала, що судом не взято до уваги той факт, що саме заявником ТОВ «ДНІПРОФІНАНСГРУП» викладено у своїй заяві посилання на виконавчий лист № 2-1365/10, що виписаний Московським районним судом м. Харкова після ухвалення рішення від 06 квітня 2011 року Апеляційного суду Харківської області про стягнення з ОСОБА_1 коштів на користь ПАТ «УКРСИББАНК» та не пред`явлений до виконання з 2011 року.Судом не було прийнято до уваги і той факт, що ні ПАТ «УКРСИББАНК» ні ТОВ «ДЕЛЬТАБАНК» не виявили наміру пред`явлення виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по кредитах, що призвело до пропуску строку пред`явлення виконавчого листа до виконання аж у 9 (дев`ять) років. Це означає, шо строк

-попущено тричі. Це означає, що факт пропуску пред`явлення виконавчих листів до виконання аж у 9 (дев`ять) років є доведеним, але причини пропуску стягувачами строків пред`явлення виконавчих листів до виконання судом визнані поважними. Не можна поновити стягувану строк для пред`явлення виконавчих листів ас виконання без надання доказів поважності такого пропушення та без ретельного аналізу таких доказів. Судом при розгляді справи № 2-1365/10, провадження №6/643/325/20 встановлено, заміна сторони у виконавчому провадженні стосовно боржника ОСОБА_1 з стягувача ПАТ «УКРСИББАНК» на правонаступника ТОВ «ДЕЛЬТАБАНК» не здійснювалась, тому є очевидним, що виконавчий лист було виписано до настання правонаступництва ТОВ «ДЕЛЬТАБАНК», а саме до 08 грудня 2011 року (9 років тому).

Зазначила, що судом встановлено і це є беззаперечним фактом, що ні ПАТ «УКРСИББАНК» ні ТОВ «ДЕЛЬТАБАНК» стороною виконавчого провадження стосовно боржника ОСОБА_1 не стали. Як ПАТ «УКРСИББАНК» так і ТОВ «ДЕЛЬТАБАНК» своїм правом на набуття статусу стягувача у виконавчому провадженні не скористались, строк такого набуття пропущений тричі (а саме строк пропущено на 9 років), тому відповідно до правонаступництва як такого, та відповідно до обсягу прав нового кредитора, ТОВ «ДНІПРОФІНАНСГРУП» не може бути правонаступником у якості стягувача стосовно боржника ОСОБА_1 . Посилається на постанову від 30 червня 2020 року Велика Палата Верховного Суду в рамках справи № 264/5957/17, провадження №14-37цс20 досліджувала питання щодо процесуального правонаступництва.

Вказує, що зобов`язання припиняється коли правовідношення допускає правонаступництво, але до останнього кредитор не заявив вимогу у визначений законом строк (висновок Великої Палати Верховного Суду щодо застосування частини першої статті 598 і частини четвертої статті 1281 ЦК України, сформульований у постановах від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц (пункти 59-62), від 13 березня 2019 року у справі № 520/7281/15-ц(пункт 69. 5), від 1 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (пункт 39).

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта, колегія суддів розглянула скаргу за відсутності інших учасників справи, належним чином повідомлених про розгляд справи, перевірила матеріали справи, та дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказана ухвала суду зазначеним вимогам відповідає не повністю.

Частково задовольняючи заяву про заміну сторони у виконавчому провадженні суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися на будь-якій стадії процесу, звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст.11 Закону Про виконавче провадження у разі вибуття однієї з сторін заінтересована сторона має право звернутися до суду із заявою про заміну сторони правонаступником.

Згідно ч. ч. 1, 5 ст. 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Згідно ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

За загальним правилом, суть правонаступництва полягає в переході прав та обов`язків, що особисто не пов`язані з особою, яка вибуває з правовідносин, до іншої особи, яка вступає у спірні правовідносини.

Підставою для заміни сторони на правонаступника, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони у правовідносинах і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором

Статтею 510 ЦК України передбачено, що сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. У зобов`язанні на стороні боржника або кредитора можуть бути одна або одночасно кілька осіб. Якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Відповідно до ст. 512 ЦК України передбачено, що однією з підстав заміни кредитора у зобов`язанні іншою особою є передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника (ст. 516 ЦК України).

Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Ухвала про заміну сторони виконавчого провадження надсилається (надається) учасникам справи, а також державному виконавцю, приватному виконавцю в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Апеляційного суду Харківської області від 06.04.2011, з урахуванням ухвали від 16.09.2011 про виправлення описки, скасоване рішення Московського районного суду Харкова від 03.11.1020 у справі № 2-1365/10, яким позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволений частково; та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» задоволені частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитними договорами: № 0 від 16.04.2007 в сумі 45141,10 доларів США, що є еквівалентом 357790,74 грн. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитними договорами № від 27.04.2007 станом на 02.06.2010 в сумі, еквівалентній 103958,58 доларів США, що є еквівалентом 823882,14 грн. та 19341,04 грн. пені за вказаним кредитним договором. Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» судові витрати у справі: по 850 грн. з кожного судового збору та по 123,34 грн. з кожного витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 відмовлено. Рішення Апеляційного суду Харківської області від 06.04.2011 набрало законної сили.

08.12.2011 між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до умов якого до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги за кредитами, в тому числі за кредитним договором № 0 від 16.04.2007 стосовно боржника ОСОБА_2 , та за кредитним договором № 0 1) від 25.05.2007 стосовно боржника ОСОБА_2 , що підтверджується додатком до договору.

14.01.2020 між ПАТ «Дельта Банк» до ТОВ «ФК ДНІПРОФІНАНСГРУП» укладено договір № 2127/К про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, відповідно до умов якого ПАТ «Дельта Банк» відступає шляхом продажу ТОВ «ФК ДНІПРОФІНАНСГРУП» належні банку, а новий кредитор - ТОВ «ФК ДНІПРОФІНАНСГРУП» набуває у повному обсязі на умовах, визначених цим договором, права вимоги Банку до позичальників, заставодавців (іпотекодавців), поручителів, зазначених у Додатках № 1, № 3 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконувати обов`язки боржників за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту), договорами поруки, договорами іпотеки (іпотечними договорами), договорами застави, договорами про надання гарантії (гарантіями), з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно з реєстром у Додатках № 1, № 3 до цього договору. Новий кредитор - ТОВ «ФК ДНІПРОФІНАНСГРУП» набуває усі права кредитора за вказаними договорами, у тому числі за кредитними договорами: № 0, № та договорами поруки за цими кредитними договорами, що підтверджується Додатком № 1 до договору.

Докази виконання зазначеного рішення до суду не надані.

Статтею 512 ЦК України передбачено, що однією з підстав заміни кредитора у зобов`язанні іншою особою є правонаступництво.

Згідно з Договором укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011, укладеним між ПАТ «Укрсиббанк» та ПАТ «Дельта Банк», відповідно до умов якого до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги за кредитами, в тому числі за кредитним договором № 0 від 16.04.2007 стосовно боржника ОСОБА_2 , та за кредитним договором № 0 1) від 25.05.2007 стосовно боржника ОСОБА_2 , що підтверджується додатком до договору.

З Договору вбачається, що новий кредитор отримує право вимоги на раніше отримання первісним кредитором коштів, вказаних в Договорі як ціна відступлення.

На виконання п.4.2 Договору, ПАТ «Укрсиббанк» здійснило передачу документації, яка підтверджує Права вимоги до боржників, - ПАТ «Дельта банк», що підтверджується додатками до договору про відступлення права вимоги.

Отже, на підставі вищевказаних документів ПАТ «Дельта банк» дійсно набув право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ПАТ «Укрсиббанк» ,за кредитним договором№0 від 16.04.2007.

Тому, наведені з цього приводу в доводах скарги заперечення є необґрунтованими і спростовуються наявними у справі вищевказаними документами.

Таким чином, стягнута сума заборгованості, може бути отримана правонаступником Товариством.

Оскільки підставою для процесуального правонаступництва є правонаступництво у матеріальних правовідносинах (ст.ст. 512, 514 ЦК України), заміна сторони правонаступником може на будь-якій стадії провадження по справі, до повного виконання своїх зобов`язань боржником, не зважаючи на строк видачі виконавчих листів, що у розмінні правил Закону України «Про виконавче провадження» має правове значення лише для їх звернення до примусового виконання.

Тому колегія суддів відхиляє доводи скарги щодо відсутності виконавчого провадження, оскільки така обставина у даному випадку не має правового значення.

Щодо доводів скарги ОСОБА_4 про безпідставну заміну кредитора (стягувача), то відповідно до ст. 516 ЦК України згідно до умов договору відступлення права відмови заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Тобто на дійсність відступлення права вимоги та для правонаступництва стягувача відсутність письмового повідомлення про заміну кредиторів у зобов`язанні не впливає.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 20 листопада 2013 року № 6-122цс13 про те, що заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо й до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.

Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, при цьому реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні (у виконавчому листі), оскільки новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні, не має права звернутись до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17 січня 2020 року у справі № 916/2286/16 вказано, що, вирішуючи питання про наявність підстав для заміни учасника справи (сторони виконавчого провадження) правонаступником за відсутності обставин, що свідчать про нікчемність договору, на підставі якого подано заяву про заміну учасника правовідносин, або визнання недійсним цього договору у встановленому порядку, суд має виходити з принципу правомірності цього правочину, дослідивши та надавши оцінку достатності та достовірності наданих в обґрунтування заяви про заміну сторони доказів для здійснення відповідної заміни.

Згідно до ч.4 ст.263 ЦПК України суд апеляційної інстанції у контексті аналогічних обставин цієї справи щодо правонаступництва кредитора враховує вказані висновки щодо застосування вищевказаних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору, тому, зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.

При цьому згідно з нормами чинного законодавства відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.

Заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, а отже, припиняється її статус сторони виконавчого провадження, і її заміна належним кредитором проводиться за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 6-1355/10 (провадження № 61-12076св18).

Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків сторони, яка вибула, в цих правовідносинах.

Заміна сторони правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу (частина перша статті 442 ЦПК України).

Передання кредитором своїх прав іншій особі за договором відступлення права вимоги є правонаступництвом, і правонаступник кредитора має право звертатись до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження з наданням йому статусу сторони виконавчого провадження. Заміна сторони виконавчого провадження внаслідок відступлення права вимоги до боржників можлива як під час виконання судового рішення, так і поза межами виконавчого провадження.

Слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора у зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 643/4902/14-ц (провадження № 61-26197св18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 201/8548/16-ц (провадження № 61?16059св18), від 15 серпня 2018 року у справі № 190/2119/14-ц (провадження № 61-20171св18) та від 15 травня 2019 року у справі № 370/2464/17 (провадження № 61-39193св18).

Беручи до уваги вище викладене, можна дійти висновку про те, що заміна сторони у виконавчому провадженні можлива до відкриття виконавчого провадження, при відкритому виконавчому провадженні і при відсутності виконавчого провадження, тобто, при наявності невиконаного судового рішення, однак не у випадку відсутності зобов`язання боржника.

Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, при цьому реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні (у виконавчому листі), оскільки новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні, не має права звернутись до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду.

Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 643/4902/14-ц (провадження № 61-26197св18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 201/8548/16-ц (провадження № 61?16059св18), від 15 серпня 2018 року у справі № 190/2119/14-ц (провадження № 61-20171св18) та від 15 травня 2019 року у справі № 370/2464/17 (провадження № 61-39193св18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що без заміни сторони стягувача правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження», а заміна сторони стягувача її правонаступником може відбуватись на будь-якій стадії процесу.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги, що заява про заміну сторони стягувача подана після спливу строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання, а тому відсутні підстави її задоволення, оскільки вказана обставина не позбавляє права стягувача на його заміну, а також судове рішення про стягнення суми боргу з боржників існує, воно є чинним, боржники борг не погасили.

Саме така правова позиція висловлена у постанові Верховного суду у постанові від 06 серпня 2020 року у справі №2029/2-2180/11.

Судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, при цьому реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні, не має права звернутися до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду. Колегія суддів також звертає увагу на те, що рішення суду, яке було ухвалено на підставі договорів, лише підтверджує передбачене договорами право і тому правонаступництво за цими договорами, не припиняється внаслідок такого рішення.

З огляду на недоведеність також відхиляються доводи скарги про відсутність реального переходу права вимоги до нового кредитора, з урахуванням неспростованої презумпції дійсності та правомірності правочину, яка передбачена у статті 204 ЦК України.

Таким чином, апелянтом всупереч положенням ст.ст. 12, 81 ЦПК України про процесуальний обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, - не надано до суду належних і допустимих доказів на спростовування висновків суду першої інстанції про доведеність правонаступництва ТОВ «Фінансова компанія «ДНІПРОФІНАНСГРУП».

Щодо доводів скарги про неповідомлення ОСОБА_1 , що він не був повідомлений судом належним чином про розгляд справи, то колегія суддів виходить з того, що у даному випадку суд надсилав судову повістку згідно до супровідного листа від 06.08.2020 року (а.с.84), за тією адресою, яку зазначив новий кредитор у заяві про заміну кредитора, що відповідає нормі ч. 1 ст. 131 ЦПК України, згідно якої учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Крім того, ОСОБА_1 отримано копію оскаржуваної ухвали, яка також направлялась за цією ж адресою (а.с.95). Як вбачається з доводів скарги про існування судового розгляду він дізнався 23.10.2020 після ознайомлення з матеріалами справи представника. Перевіряючи правові наслідки не повідомлення судом боржника ОСОБА_1 за адресою у м. Харкові колегія суддів звертає увагу, що під час апеляційного розгляду скарги він мав процесуальну можливість надавати свої пояснення, клопотання та докази на їх підтвердження, отримав правову допомогу та скористався послугами представника-адвоката, тобто у суді апеляційної інстанції, який має такі ж повноваження стосовно вирішення по суті заяви про заміну кредитора-стягувача, які має суд першої інстанції, ОСОБА_1 мав усі процесуальні права та можливості, які він не зміг використати у суді першої інстанції.

Посилання у апеляційній скарзі на правові висновки Верховного суду колегією суддів не враховуються, оскільки обставини, щодо яких надано оцінку судом касаційної інстанції відрізняються від обставин цієї справи.

Доводи скарги про те, що в договорі про відступлення прав вимоги відсутні відомості про передачу цих прав ТОВ «Фінансова компанія «ДНІПРОФІНАНСГРУП» за кредитним договором, за яким він є боржником, не заслуговують на увагу, оскільки такі відомості містяться в матеріалах справи у витязі з Додатку, який є невід`ємною частиною вказаного договору.

Що стосується поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання в цій частині доводи скарги є доведеними, а суд помилився зі своїми висновками.

Відповідно до ч.1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути предявлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Відповідно до ст. 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Суд дійшов до висновку про наявність підстав для поновлення заявнику строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання, однак при цьому всупереч ст. 263, 264 ЦПК України свої висновки відповідними доказами не обгрунтував.

Оскільки заявник не надав до суду визначених у ст. 76 ЦПК України належних і допустимих доказів про наявність поважних причин, з яких банк на протязі тривалого часу поза межами визначеного ч.1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» трирічного строку не звернув виконавчі документи до примусового виконання, то колегія суддів не вбачає законних підстав для поновлення цього строку. Відповідно до ст. 10, 11 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права та принципом пропорційності у цивільному судочинстві. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

У даному випадку стягувач внаслідок своєї тривалої бездіяльності, яка не була виправдана поважними причинами, не продемонстрував зацікавленості у виконання рішення суду на свою користь у примусовому порядку, тому боржник відповідно до ст. 433 ЦПК України з урахування принципу правової визначеності вправі розраховувати на те, що у такому випадку суд не має поновлювати процесуальний строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Оскільки суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи; порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права, тому відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції скасовує оскаржене судове рішення про поновлення процесуального строку повністю і в цій частині ухвалює нове судове рішення про відмову у задоволенні такого клопотання.

У зв`язку з цим пропорційно задоволеним вимогам скарги необхідно відшкодувати сплачений апелянтом судовий збір за її подачу в сумі 212,50 грн.

Керуючись ст.259, п. 2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 388,389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвокатське об`єднання «Ястребова і партнери» в особі керуючого партнера Ястребової Євгенії Богданівни задовольнити частково.

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 23 вересня 2020 року скасувати в частині поновлення ТОВ «Фінансова компанія «ДНІПРОФІНАНСГРУП» строку для пред`явлення до примусового виконання виконавчих листів по справі № 2-1365/10 про стягнення заборгованості стосовно боржника ОСОБА_1 , відмовивши у задоволенні заяви в цій частині.

В іншій частині ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 23 вересня 2020 року залишити без змін.

Стягнути з ТОВ «Фінансова компанія «ДНІПРОФІНАНСГРУП» на користь ОСОБА_1 пропорційно задоволеної скарги частину судового збору, сплаченого за її подачу до суду апеляційної інстанції в сумі 212,5 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 18 грудня 2020 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді І.В.Бурлака.

О.М.Хорошевський.