КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 760/13741/20

провадження № 22-ц/824/14372/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А.,(суддя-доповідач)

суддів - Мазурик О.Ф., Махлай Л.Д.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Державний концерн «Укроборонпром»

третя особа - Державна акціонерна холдингова компанія «Артем»

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1

на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 29 вересня 2020 року у складі судді Оксюти Т.Г.

у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного концерну «Укроборонпром», третя особа Державна акціонерна холдингова компанія «Артем» про визнання незаконним та скасування наказів про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2020 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати незаконними та скасувати накази Державного концерну «Укроборонпром» від 30 квітня 2020 року №47 про припинення повноважень Президента компанії - Голови правління ДАХК «Артем» ОСОБА_1 та №48 про звільнення позивача; поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді Президента компанії - Голови правління ДАХК «Артем»; допустити до негайного виконання рішення про поновлення позивача на роботі; стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01 травня 2020 року по 17 червня 2020 року в розмірі 187 683,20 грн та нарахований середній заробіток за час вимушеного прогулу з 18 червня 2020 року до дня поновлення на роботі.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 16 травня 2019 року між ОСОБА_1 та ДК «Укроборонпром» укладено контракт №41, відповідно до якого позивач призначається на посаду президента компанії - Голови правління ДАХК «Артем» на термін з 17 червня 2019 року по 16 травня 2021 рік.

30 квітня 2020 року Генеральним директором ДК «Укроборонпром» видано наказ №47, яким припинено повноваження позивача на займаній посаді.

Того ж дня видано наказ №48, яким розірвано контракт з позивачем на підставі пп. «Г» п. 6.3. цього контракту, а також звільнено останню у зв`язку із припиненням її повноважень відповідно до п. 5 ст. 41 КЗпП.

Уважала, що відповідачем порушено процедуру звільнення, оскільки позивача звільнено не уповноваженою на те особою. Вказувала, що ані чинним законодавством України, ані статутом концерну не передбачено конкретний порядок призначення на посаду та звільнення з посади керівників об`єктів державної власності в оборонно-промисловому комплексі, в яких ним здійснюється управління корпоративними правами, а також тих, які не є безпосередніми учасниками концерну, зокрема ДАХК «Артем».

Звертала увагу суду на те, що статутом відповідача не передбачено право Генерального директора звільняти Президента компанії - Голову правління ДАХК «Артем».

Зазначала, що оцінка відповідності кваліфікації позивача займаній посаді повинна була проводитися у відповідності до положень ст.ст. 56, 56-1 Закону України «Про акціонерні товариства», а саме комітетом наглядової ради з питань призначень та самою наглядовою радою, а не Генеральним директором.

Указувала, що позивача звільнено з роботи без попереднього повідомлення, без дотримання процедури періодичного оцінювання діяльності виконавчого органу, без надання пропозицій Комітетом наглядової ради з питань призначень та без надання можливості позивачу висловити власну позицію.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 29 вересня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з указаним рішенням, 28 жовтня 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим внаслідок неправильного установлення обставин, що мають значення для справи, а також ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Стверджує, що у мотивувальній частині рішення суду відсутні посилання на конкретні докази, що досліджувалися судом, а також мотиви відхилення доказів, наданих позивачем.

Окрім указаного, на думку позивача, суд першої інстанції відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 256 ЦПК України не вирішив питання судових витрат.

Висновок суду про те, що підстава для розірвання трудового договору не передбачає необхідності з`ясування вини працівника, доцільності та причини звільнення, порушує гарантії громадянина від незаконного та свавільного звільнення, встановлені ст. 43 Конституції України та ст. 5-1 КЗпП України.

23 листопада 2020 року представник ДК «Укроборонпром» Шевченко Б. подав до суду відзив, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Звертає вагу суду на п.п.9.2, 9.4.17, 9.4.27 Статуту ДАХК «Артем», відповідно до яких відповідач є вищим органом компанії та наділений повноваженнями щодо прийняття рішення про припинення повноважень Голови, членів Наглядової ради.

25 листопада 2020 року Президент компанії - Голова правління ДАХК «Артем» Зімін В. подав до суду відзив, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскільки рішення суду першої інстанції є таким, що прийняте з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд апеляційної скарги проводиться у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до пункту 2 частини першої статті 274 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що розірвання контракту № 41 від 16 травня 2019 року та прийняття ДК «УКРОБОРОНПРОМ» рішення про звільнення ОСОБА_1 вчинено у відповідності до норм чинного законодавства України, уповноваженим органом, на законних підставах та у належний спосіб.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що 16 травня 2019 року між ОСОБА_1 та ДК «УКРОБОРОНПРОМ» укладено контракт №41, згідно умов якого позивача призначено на посаду Президента Компанії - Голови правління ДАХК «Артем» на термін з 17 червня 2019 року по 16 травня 2021 року.

Відповідно до п.п. 1.2 контракту №41 від 19 травня 2019 року, контракт є трудовим договором, на підставі якого виникли трудові відносини між позивачем та відповідачем.

Наказом №47 Генерального директора ДК «УКРОБОРОНПРОМ» від 30 квітня 2020 року припинено повноваження Президента Компанії - Голови правління ДАХК «Артем» ОСОБА_1

Наказом №48 Генерального директора ДК «УКРОБОРОНПРОМ» від 30 квітня 2020 року контракт з ОСОБА_1 від 16 травня 2019 року №41 розірвано відповідно до п.п. 6.3 контракту; з 30 квітня 2020 року ОСОБА_1 звільнено у зв`язку з припиненням її повноважень Президента Компанії - Голови правління ДАХК «Артем» на підставі п. 5 ст. 41 КЗпП України; виплачено ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі шестимісячного середнього заробітку.

Звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_1 вважала, що її звільнення відбулось незаконно з порушенням процедури та неуповноваженою на це особою.

Статтею 65 Господарського кодексу України встановлено, щоуправління підприємством здійснюється відповідно до його установчих документів на основі поєднання прав власника щодо господарського використання свого майна і участі в управлінні трудового колективу.

Власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства чи інших установчих документів.

Відповідно до п. 9.2 Статуту ДАХК «Артем», ДК «УКРОБОРОНПРОМ» є Вищим органом компанії. Функції Вищого органу Компанії виконуються Концерном одноосібно, шляхом прийняття відповідних рішень (наказів та/або розпоряджень).

У п. 9.4.17 Статуту ДАХК «Артем» встановлено, що до виключної компетенції Вищого органу Компанії (ДК «УКРОБОРОНПРОМ») належить прийняття рішення про припинення повноважень Голови, членів Наглядової ради.

Згідно з ч. 4 ст. 65 ГК України, у разі найму керівника підприємства з ним укладається договір (контракт), в якому визначаються строк найму, права, обов`язки і відповідальність керівника, умови його матеріального забезпечення, умови звільнення його з посади, інші умови найму за погодженням сторін.

Контракт є особливою формою трудового договору. Порядок застосування контракту визначається ч. 3 ст. 21 КЗпП України, яка визначає контракт особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін.

Отже, контракт є формою конкретизації повноважень керівника державного підприємства.

З матеріалів справи вбачається, що пп. «г» п. 6.3 Трудового контракту №41 визначено, що керівник може бути звільнений з посади, а цей контракт розірваний з ініціативи та за рішенням УКРОБОРОНПРОМ до закінчення строку його дії у разі припинення повноважень керівника як Президента-Голови правління Компанії.

Крім Трудового контракту №41, окрему правову підставу припинення повноважень позивача передбачено положеннями Цивільного кодексу України та КЗпП України.

Частиною 3 ст. 99 ЦК України встановлено, що повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень.

Як зазначив Конституційний Суд України у рішенні від 12.01.2010 року № 1-рп/2010 «Усунення членів виконавчого органу товариства від виконання обов`язків (частина третя статті 99 Цивільного кодексу) або відсторонення голови виконавчого органу товариства від виконання повноважень (абзац перший частини другої статті 61 Закону України «Про акціонерні товариства») за своєю правовою природою, предметом регулювання правовідносин і правовими наслідками відрізняється від відсторонення працівника від роботи на підставі статті 46 Кодексу законів про працю. Саме тому можливість уповноваженого органу товариства усунути члена виконавчого органу від виконання ним обов`язків міститься не в приписах Кодексу законів про працю, а у статті 99 Цивільного кодексу, тобто не є предметом регулювання нормами трудового права.

«Усунення» відповідно до частини третьої статті 99 Цивільного кодексу є дією уповноваженого органу товариства, спрямованою на унеможливлення здійснювати членом його виконавчого органу в межах корпоративних відносин з товариством повноважень у сфері управлінської діяльності. Необхідність такої норми зумовлено специфічним статусом члена виконавчого органу, який отримав від уповноваженого органу товариства право на управління. За природою корпоративних відносин учасникам товариства має бути надано можливість у будь-який час оперативно відреагувати на дії особи, яка здійснює представницькі функції зі шкодою для інтересів товариства, шляхом позбавлення її відповідних повноважень. Зважаючи на це, зміст положень частини третьої статті 99 Цивільного кодексу треба розуміти як право компетентного (уповноваженого) органу товариства усунути члена виконавчого органу від виконання обов`язків, які він йому визначив, у будь-який час, на свій розсуд, з будь-яких підстав, але за умови, якщо в установчих документах товариства не були зазначені підстави усунення.

Офіційне тлумачення статті 99 ЦК України, надане Конституційним Судом України у рішенні від 12.01.2010 № 1-рп/2010,регулярно враховується і у практиці Великої Палати Верховного Суду. Положення статті 99 ЦК України перебувають у системному зв`язку із п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, відповідно до якого підставою для розірвання договору є рішення вищого органу управління або виконавчого органу, що наділений повноваженнями з прийому/звільнення працівників.

Верховний Суд у постанові від 11.07.2018 у справі № 724/140/16-ц надав висновок щодо застосування п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України: встановлена пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України підстава розірвання трудового договору не передбачає необхідності попереднього повідомлення про звільнення, з`ясування вини працівника, доцільності та причини звільнення, врахування попередньої роботи та інших позитивних результатів діяльності працівників.

При цьому, за пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України, підставою для розірвання договору є рішення вищого органу управління або виконавчого органу, що наділений повноваженнями з прийому/звільнення працівників.

Таким чином, припинення трудового договору з посадовою особою на підставі пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України залежить від волі власника.

Відповідно до частини 1 статті 92 ЦК України, юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Частиною 1 ст. 5 Закону України «Про особливості управління об`єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі» визначено, що органами управління Концерну є, зокрема Генеральний директор.

Аналогічне положення міститься в п. 32 Статуту ДК «УКРОБОРОНПРОМ», який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 31.08.2011 № 993.

Відповідно до п. 9.4.27 Статуту обрання (призначення) та припинення повноважень Голови Виконавчого органу компанії належить до виключної компетенції Вищого органу (ДК «УКРОБОРОНПРОМ»);

Згідно п. 9.4.28 Статуту прийняття рішення про відсторонення Голови або члена Виконавчого органу Компанії від здійснення повноважень та обрання особи, яка тимчасово здійснюватиме повноваження Голови Виконавчого органу належить до виключної компетенції Вищого органу (ДК «УКРОБОРОНПРОМ»).

Відповідно до п. 9.49 Статуту питання повноважень, умов діяльності та матеріального забезпечення Голови Виконавчого органу Компанії визначаються у контракті, що укладається між Головою Виконавчого органу - Президентом-Головою правління Компанії та ДК «УКРОБОРОНПРОМ».

Пунктом 49 Статуту передбачено, що Генеральний директор Концерну здійснює загальне керівництво діяльністю Концерну.

Згідно пп. 5 п. 51 Статуту Генеральний директор Концерну діє від імені Концерну і представляє без доручення його інтереси у відносинах з органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, органами іноземних держав, міжнародними організаціями, видає від імені Концерну довіреності на вчинення юридичних дій.

Відповідно до ч. 8 ст. 5 Закону 3531-VI Генеральний директор Концерну здійснює безпосереднє керівництво його діяльністю.

Згідно п.п. 45 п. 51 Статуту Концерн приймає рішення з інших питань діяльності Концерну, крім питань, що належать до виключної компетенції наглядової ради Концерну.

За змістом п. 42 Статуту Концерну, до виключної компетенції наглядової ради Концерну належать повноваження, визначені у підпунктах 1, 2, 6-8, 12, 14-17, 20 Статуту.

Так, до повноважень наглядової ради Концерну належить: затвердження стратегії розвитку і напрямів діяльності Концерну; здійснення контролю за виконанням Концерном та його учасниками покладених на них завдань у сфері оборонно-промислового комплексу та військово-технічного співробітництва; підготовка і подання на розгляд уповноваженого органу управління пропозицій щодо внесення змін до Статуту Концерну; прийняття рішень про відкриття філій і представництв Концерну; затвердження фінансових та інвестиційних планів і показників діяльності Концерну, в тому числі річних фінансових та інвестиційних планів, а також інвестиційних планів на середньострокову перспективу (три - п`ять років); прийняття рішень стосовно участі Концерну в статутному капіталі господарських товариств, інших комерційних і некомерційних організацій, утворених на території України і за її межами, метою діяльності яких є сприяння розробці, виробництву та експорту високотехнологічної промислової продукції, у тому числі товарів військового призначення; забезпечення проведення Концерном у встановленому порядку відрахувань до державного бюджету частини прибутку (доходу); здійснення контролю за ефективним використанням і збереженням об`єктів державної власності, переданих в управління Концерну, провадженням фінансово-господарської діяльності Концерну; затвердження річних звітів генерального директора Концерну про результати діяльності Концерну та управління об`єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі; ініціювання проведення перевірок, ревізій та аудиту фінансово-господарської діяльності Концерну та його учасників, визначення аудитора Концерну; внесення уповноваженому органу управління пропозицій щодо реорганізації або ліквідації Концерну.

Отже, виходячи зі змісту вищевказаних пунктів Статуту Концерну, питання обрання/призначення, звільнення, припинення повноважень керівника ДАХК «Артем» не віднесено до виключної компетенції наглядової ради ДК «УКРОБОРОНПРОМ».

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.07.2012 року № 716 «Деякі питання управління Державним концерном «УКРОБОРОНПРОМ» корпоративними правами держави» погоджена пропозиція Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про передачу Державному концерну «УКРОБОРОНПРОМ» повноважень з управління корпоративними правами держави щодо акціонерних товариств за переліком, в тому числі і ДАХК «Артем».

Особливості та правові основи управління об`єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі визначає Закон України «Про особливості управління об`єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі».

Статтею 3 цього Закону встановлено, що суб`єктами управління об`єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі є: Кабінет Міністрів України та Державний концерн «УКРОБОРОНПРОМ».

Пунктом 4 частини 1 статті 7 закріплено, що у процесі управління об`єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі Концерн призначає на посаду та звільняє з посади керівників учасників Концерну, укладає і розриває з ними контракти та здійснює контроль за їх виконанням.

Відповідно до Статуту ДАХК «Артем» (в редакції змін №2) засновником Компанії є держава, від імені якої управління корпоративними правами держави здійснює ДК «УКРОБОРОНПРОМ». Вищим органом управління Компанії є ДК «УКРОБОРОНПРОМ». Функції ДК «УКРОБОРОНПРОМ» виконуються одноосібно, шляхом прийняття відповідних рішень. Виконавчим органом Компанії є Правління. Президент компанії - Голова правління - це посадова особа, призначення якої відбувається шляхом прийняття Вищим органом рішення (наказу) та укладання контракту.

Контракт № 41 від 16 травня 2019 року укладено між Державним концерном «УКРОБОРОНПРОМ» та ОСОБА_1 та за цим контрактом, керівник зобов`язується безпосередньо і через сформований апарат здійснювати поточне управління (керівництво) Державною акціонерною холдинговою компанією «Артем» (Компанія).

Пунктом 1.5. Контракту встановлено, що керівник призначається на посаду та звільняється з посади за рішенням ДК «УКРОБОРОНПРОМ».

Таким чином, зважаючи на те, що ДК «УКРОБОРОНПРОМ» здійснює свої права через уповноважений орган управління - Генерального директора, який здійснює безпосереднє керівництво діяльністю Концерну, діє від його імені та приймає рішення з питань, що не віднесені до виключної компетенції наглядової ради ДК «УКРОБОРОНПРОМ», при цьому питання обрання/призначення, звільнення, припинення повноважень керівника ДАХК «Артем» не є прерогативоюнаглядової ради ДК «УКРОБОРОНПРОМ» відповідно до п.п. 1,2, 6-8,12,14-17, 20 п. 42 Статуту Концерну, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку, що такі повноваження належать до компетенції Генерального директора Концерну «УКРОБОРОНПРОМ».

Згідно норм цивільного права, контракт є різновидом договору (правочину).

Стаття 202 ЦК України визначає правочин як дію особи, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Тобто, правочин - це вольовий акт і цим відрізняється від подій, що відбуваються незалежно від волі людини.

Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Указаний контракт є чинним, в судовому порядку не оспорювався, а отже підлягає обов`язковому виконанню. Даний контракт не містить прямої заборони дострокового його розірвання. Натомість, пунктом 6.3. закріплено перелік підстав, за яких керівник може бути звільнений з посади, а контракт розірваний з ініціативи та за рішенням ДК «УКРОБОРОНПРОМ» до закінчення строку його дії.

Як встановлено вище, ОСОБА_1 було звільнено у зв`язку із припиненням її повноважень Президента Компанії - Голови правління ДАХК «Артем» на підставі п. 5 статті 41 Кодексу законів про працю України.

Стаття 41 КЗпП України встановлює перелік додаткових підстав для розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з окремими категоріями працівників за певних умов.

Незважаючи на те, що відповідна стаття містить підстави для звільнення у зв`язку зі вчиненням того чи іншого проступку, звільнення працівника у зв`язку з припиненням повноважень посадової особи не обов`язково має ґрунтуватись на вчиненні дисциплінарного правопорушення. Коментована підстава для розірвання трудового договору не передбачає необхідності з`ясування вини працівника, доцільності та причини звільнення, врахування попередньої роботи та інших позитивних результатів.

Це свідчить про право звільняти посадових осіб без зазначення причин та узгодження в цьому контексті норм трудового, цивільного та господарського законодавства.

Припинення повноважень посадової особи є самостійною підставою для звільнення працівника й не пов`язане зі строковістю/безстроковістю трудового контракту.

Дія положень ч. 3 ст. 99 ЦК України та п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗгіІІ України передбачає право компетентного (уповноваженого) органу товариства припинити повноваження члена виконавчого органу у будь-який час, з будь-яких підстав; реалізація цього права гарантується нормами корпоративного права для припинення негативного впливу на управлінську діяльність товариства.

Пункт 5 статті 41 КЗпП України встановлює додаткову підставу розірвання трудового договору - «припинення повноважень посадових осіб».

Таким чином, розірвання трудового договору за пунктом 5 статті 41 КЗпП України можливе за наявності попереднього припинення повноважень посадової особи.

Поняття «посадові особи господарського товариства» наведено в ч. 3 ст. 65 ГК України. Так, посадовими особами визнаються: керівник підприємства, головний бухгалтер, члени наглядової ради (у разі її утворення), виконавчого органу та інших органів управління підприємства. Статутом підприємства посадовими особами можуть бути визнані й інші особи.

У статті 2 Закону України «Про акціонерні товариства» міститься уточнене поняття «посадових осіб органів акціонерного товариства». Це фізичні особи - голова та члени наглядової ради, виконавчого органу, ревізійної комісії, ревізор акціонерного товариства, а також голова та члени іншого органу товариства, якщо утворення такого органу передбачено статутом товариства.

Отже, належним чином проаналізувавши вищезазначені норми законодавства суд першої інстанції правильно встановив, що ОСОБА_1 мала статус «посадової особи» ДАХК «Артем».

Ураховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що процедуру звільнення ОСОБА_1 відповідачем було дотримано та проведено у відповідності до вимог чинного законодавства, а саме, Наказом ДК «УКРОБОРОНПРОМ» № 47 від 30 квітня 2020 року було припинено повноваження Президента Компанії - Голови правління Державної акціонерної холдингової компанії «Артем» - ОСОБА_1 і лише потім Наказом ДК «УКРОБОРОНПРОМ» № 48 від 30 квітня 2020 року звільнено у зв`язку із припиненням її повноважень Президента Компанії Голови правління Державної акціонерної холдингової компанії «Артем».

Посилання апелянта на те, що її не було ознайомлено з оспорюваними наказами №47, №48 від 30 квітня 2020 року, не заслуговують на увагу суду, оскільки спростовуються матеріалами справи.

З матеріалів справи вбачається, що позивачу було надано копії наказів Концерну №47, № 48 від 30 квітня 2020 року, однак ОСОБА_1 відмовилась їх отримати.

Згідно акту від 30 квітня 2020 року о 14 год. 37 хв. позивача ознайомлено зі змістом наказів від 30 квітня 2020 року №47 «Про припинення повноважень Президента Компанії - Голови правління ДАХК «Артем» ОСОБА_1 » та №48 «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Отже, враховуючи вищевикладене, колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що розірвання Контракту №41 від 16 травня 2019 року та прийняття ДК «УКРОБОРОНПРОМ» рішення про звільнення ОСОБА_1 вчинено у відповідності до норм чинного законодавства України, уповноваженим органом, на законних підставах та у належний спосіб.

Вимоги про стягнення з Державного концерну «УКРОБОРОНПРОМ» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного задоволенню не підлягають, оскільки вони є похідними від вимог про визнання наказів незаконними та поновлення на роботі.

Проте, помилковими є посилання суду першої інстанції на пропуск позивачем місячного строку звернення до суду, як на ще одну підставу для відмови у задоволенні позову з огляду на те, що судом було визнано позовні вимоги необґрунтованими.

Враховуючи встановлені у справі обставини, яким надана належна оцінка судом першої інстанції при вирішенні спору, слід дійти висновку, що при звільненні позивача на підставі пункту 5 статті 41 КЗпП України роботодавцем було дотримано вимоги законодавства щодо процедури звільнення працівника з указаних підстав.

Виходячи з викладеного, колегія доходить висновку, що місцевий суд повно, всебічно та об`єктивно дослідив обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону.

Аргументи ОСОБА_1 , що суд першої інстанції не вирішив питання судових витрат відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 256 ЦПК України є неспроможними, оскільки судом відмовлено у задоволенні позовних вимог, що відповідно до частини першої, пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України є підставою для покладення судових витрат на позивача. При цьому, не зазначення в судовому рішенні про розподіл судових витрат не є підставою для скасування такого рішення. Дане питання вирішується в порядку, встановленому статтею 270 ЦПК України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги на правильність висновків суду не впливають, оскільки спростовуються встановленими обставинами справи. Інші доводи апеляційної скарги є безпідставними та зводяться до переоцінки доказів з підстав непогодження позивачем з ухваленим місцевим судом рішенням.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, відсутні, а отже, у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 29 вересня 2020 року - залишити без зміни.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.Ф. Мазурик

Л.Д. Махлай