У х в а л а

07 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 607/12574/20

провадження № 61-17036ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Сакари Н. Ю.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 серпня 2020 року та ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 15 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості за аліментами,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 серпня 2020 року позов ОСОБА_1 визнано неподаним та повернуто заявнику.

Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 15 жовтня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 серпня 2020 року про повернення позову визнано неподаною та повернуто заявнику.

13 листопада 2020 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду засобами поштового зв`язку касаційну скаргу, в якій просить суд ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 серпня 2020 року та ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 15 жовтня 2020 року скасувати й ухвалити нове судове рішення про задоволення його позовних вимог.

У відкритті касаційного провадження в частині оскарження ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 серпня 2020 року слід відмовити з таких підстав.

Згідно з частиною другою статті 352 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції у випадках, передбачених статтею 353 ЦПК України.

Статтею 353 ЦПК України визначений вичерпний перелік ухвал суду першої інстанції, які підлягають апеляційному оскарженню окремо від рішення суду, та не передбачена можливість такого оскарження ухвали суду першої інстанції про відкриття провадження у справі.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Комплексним аналізом Єдиного державного реєстру судових рішень судом встановлено, що ухвала Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 серпня 2020 року в апеляційному порядку не переглядалася, отже касаційному оскарженню не підлягають судові рішення першої інстанції без апеляційного перегляду справи.

За приписами пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Інше тлумачення вказаних правових норм не узгоджується із завданнями та основними засадами цивільного судочинства.

Ураховуючи викладене, касаційна скарга в частині оскарження ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 серпня 2020 року не може бути прийнята до провадження, оскільки оскаржуване судове рішення, не підлягає касаційному оскарженню відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України.

Разом з цим, перевіривши доводи касаційної скарги в частині оскарження ухвали Тернопільського апеляційного суду від 15 жовтня 2020 року колегія суддів дійшла наступних висновків.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку, що судом апеляційної інстанції було допущено порушення норм процесуального права, які передбачені статтею 411 ЦПК України як підстави для скасування судового рішення.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним й обґрунтованим.

Згідно з вимогами частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним й не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Відповідно до частини шостої статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Форма і зміст апеляційної скарги визначені статтею 356 ЦПК України.

Згідно з пунктом 3 частини четвертої статті 356 ЦПК України до апеляційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно із частиною другою статті 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Відповідно до частини третьої статті 185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 й 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 серпня 2020 року з порушенням вимог статті 356 ЦПК України, а саме до апеляційної скарги не додано документ, що підтверджує сплату судового збору за подання апеляційної скарги.

Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 16 вересня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху з наданням строку на усунення недоліків. Зазначено строк виконання ухвали, а також попереджено про наслідки її невиконання.

Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 15 жовтня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 серпня 2020 року визнано неподаною та повернуто заявнику.

Повертаючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , апеляційний суд обґрунтовано виходив із того, що у наданий судом строк недоліки апеляційної скарги, зазначені в ухвалі Тернопільського апеляційного суду від 16 вересня 2020 року, заявником не усунуто, а саме не сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги.

Крім того, апеляційний суд правильно зазначив, що повернення апеляційної скарги не перешкоджає повторному зверненню зі скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Разом з цим, заявник у разі скрутного майнового стану може надати документи, що підтверджують підстави звільнення від його сплати відповідно до закону.

Згідно із частинами першою та третьою статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Статтею 5 Закону України «Про судовий збір», визначено пільги щодо сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Крім того, згідно зі статтею 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно з положеннями статті 12 ЦПК України, повинна навести доводи й надати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді апеляційної інстанції із наданням відповідної правової оцінки, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства й з якою погоджується суд касаційної інстанції.

З огляду на зміст ухвали Тернопільського апеляційного суду від 15 жовтня 2020 року та касаційної скарги, яка є необґрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним й не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судового рішення, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Керуючись статтею 389, пунктом 1 частиною другої статті 394, ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 серпня 2020 року та ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 15 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості за аліментами відмовити.

Копію цієї ухвали та разом з доданими до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Осіян

О. В. Білоконь

Н. Ю. Сакара