Справа № 278/1953/20
17 грудня 2020 року м. Житомир
Житомирський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді Дубовік О. М., за участю секретаря судового засідання Безпалько В. В., розглянувши за правилами загального провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних нарахувань та 3 відсотків річних, -
У зв`язку з наведеним, з урахуванням наданого позивачкою розрахунку (а.с. 5-11), остання просить суд:
У засідання належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи учасники справи або їхні представники не з`явились, у зв`язку з чим розгляд здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Позивачка подала до суду заяву про проведення розгляду справи за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с. 63).
Відповідачка причину неявки в судове засідання не повідомила, відзив на позов не надала, хоча про час і місце розгляду справи сповіщалася належним чином (а.с. 40-42, 60-61).
Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.
10 лютого 2010 року Житомирський районний суд Житомирської області ухвалив рішення у справі № 2-771/10 про стягнення заборгованості в сумі 123848,60 грн за договором позики від 01 листопада 2008 року (а.с. 3).
Для примусового виконання вищевказаних рішень позивачка звернулася до виконавчої служби, що підтверджується інформаційними довідками з ЄДРВП (а.с. 44-55).
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України).
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).
За змістом статей 524, 533-535 та 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.
У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Тобто, приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 6 липня 2016 року № 6-1946цс15.
Відповідачка має перед позивачкою виражені у гривнях грошові зобов`язання, які підтверджені рішеннями суду.
Враховуючи, що відповідачка не скористалася своїм правом спростувати доводи позивачки, докази на підтвердження спати заборгованості не надала, суд дійшов висновку про доведеність прострочення виконання відповідачкою грошового зобов`язання, у зв`язку з чим вважає за потрібне стягнути з відповідачки три проценти річних від простроченої суми та інфляційні втрати.
Позивачка просить стягнути з відповідачки проценти річних від простроченої суми за період з 14 березня 2010 року по 10 липня 2020 року та інфляційні втрати за період з 14 березня 2010 року по 10 липня 2020 року за прострочення виконання грошового зобов`язання, підтвердженого рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 10 лютого 2010 року у справі № 2-771/10, а також стягнути проценти річних від простроченої суми за період з 25 березня 2011 року по 10 липня 2020 року та інфляційні втрати за період з 25 березня 2011 року по 10 липня 2020 року за прострочення виконання грошового зобов`язання, підтвердженого рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 21 лютого 2011 року у справі № 2-608/11.
Згідно зі здійсненим судом розрахунком за прострочення виконання грошового зобов`язання, підтвердженого рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 10 лютого 2010 року у справі № 2-771/10:
інфляційні втрати, з урахуванням сукупного індексу інфляції в розмірі 271,59, за період з 14 березня 2010 року по 10 липня 2020 року складають 212510,78 грн (розраховується за формулою: [збитки від інфляції] = [сума боргу] [індекс інфляції] / 100% - [сума боргу]).
Відповідно до здійсненого судом розрахунку за прострочення виконання грошового зобов`язання, підтвердженого рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 21 лютого 2011 року у справі № 2-608/11:
три проценти річних від простроченої суми за період з 25 березня 2011 року по 10 липня 2020 року складають 8367,47 грн (розраховується за формулою: [відсотки] = [сума боргу] [процентна ставка] / 100% / 365 днів [кількість днів]);
З огляду на наведене, суд, з урахуванням встановленої заборони виходити за межі позовних вимог, вважає за потрібне задовольнити позовну заяву в повному обсязі та стягнути з відповідачки на користь позивачки заборгованість у тому розмірі, в якому просить позивачка.
Також суд вважає за потрібне стягнути з відповідачки на користь позивачки 3027,72 грн.
Керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-83, 89, 141 ЦПК України, ст. 625 ЦК України, суд -
Задовольнити позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних нарахувань та 3 відсотків річних.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3027,72 грн судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Відповідач має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення в разі його пропуску з поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження в разі пропуску строку з поважних причин. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Суддя О. М. Дубовік