Справа № 278/112/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2020 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді Дубовік О. М., за участю секретаря судового засідання Безпалько В. В., розглянувши за правилами спрощеного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Василівської сільської ради Житомирського району Житомирської області про визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до суду з позовною заявою, в якій зазначили, що їм було відмовлено у видачі свідоцтва про прийняття спадщини після ОСОБА_3 на майно, яке останній успадкував від своєї матері, однак за життя не встиг оформити правовстановлюючі документи на це майно.

У зв`язку з наведеним, позивачі просять суд визнати за ними право власності на майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_3 , а саме: житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (по 1/2 частині за кожним).

У судове засідання учасники справи або їхні представники не з`явились.

Позивачі до канцелярії суду подали спільну заяву щодо розгляду справи у їх відсутність; позовні вимоги підтримали (а.с. 98).

Представник відповідача у судове засідання також не прибув; під час проведення підготовчого засідання щодо заявлених позовних вимогах поклався на розсуд суду.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер гр. ОСОБА_3 (а.с. 23).

ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 з 27 грудня 1998 року (а.с. 8)

ОСОБА_2 є сином ОСОБА_3 (а.с. 9).

Після смерті ОСОБА_3 позивачі звернулися до Житомирської державної нотаріальної контори Житомирської області для отримання свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частину житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за кожним, однак отримали відмову у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів ОСОБА_3 на вказане майно (а.с. 24).

ОСОБА_3 є сином ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 64).

Рішенням Виконавчого комітету Василівської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 19 січня 2017 року було посвідчено право власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який рахується за покійною ОСОБА_4 (а.с. 10).

Міжрегіональним експертно-правовим центром виготовлено технічний паспорт на житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 13 лютого 2017 року (а.с. 12-15).

Відповідно до довідки Виконавчого комітету Василівської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 08 червня 2018 року № 276 за покійною ОСОБА_4 рахується житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 11).

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 02.07.2020 року за №214789090, відсутні відомості щодо наявнсті будь-якого права на об`єкт нерухомості, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 99).

З довідки від 10.06.2020 року за №2296 (а.с. 92) КП "Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації" Житомирської обласної ради вбачається, що станом на 31.12.2012 року інформація про зареєстроване право власності за адресою: АДРЕСА_1 , на будь-яке нерухоме майно відстуня.

За інформацією Житомирського обласного державного нотаріального архіву спадкова справа до майна померлої ОСОБА_4 не заводилась (а.с. 44).

Згідно з довідкою Виконавчого комітету Василівської сільської ради ОСОБА_3 на час та в період шести місяців після смерті ОСОБА_4 був зареєстрований та проживав в її житловому будинку відповідно до погосподарської книги АДРЕСА_2 , особовий рахунок АДРЕСА_3 (а.с. 70).

Отже, враховуючи той факт, що ОСОБА_3 фактично вступив в управління належним ОСОБА_4 майном, він відповідно до ст. 549 ЦК УРСР вважається таким, що прийняв після неї спадщину.

Частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним із способів захисту може бути визнання права (п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України).

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України).

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України).

Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про доведеність наявності права власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у ОСОБА_3 , який за життя не встиг його оформити, у зв`язку з чим, для реалізації позивачами спадкових прав на спірне майно, яке залишилося після смерті останнього, на переконання суду, за ними має бути визнано право власності це майно.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-83, 89, 141 ЦПК України, ст. 392 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Задовольнити позовну заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Василівської сільської ради Житомирського району Житомирської області про визнання права власності.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у порядку спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у порядку спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження в разі пропуску строку з поважних причин. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О. М. Дубовік