Справа № 445/1399/20
провадження № 2/445/529/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2020 року Золочівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Пилип`яка П.В.

секретаря судового засідання Кшемінської О.Я.

за участі позивачки ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золочеві Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

в с т а н о в и в :

позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу в розмірі 2200 дол. США та 146155,19 грн.

В обґрунтування позову вказала, що між нею та ОСОБА_2 було укладено договір позики, на підтвердження чого ним була надана розписка, згідно якої відповідач отримав грошові кошти в сумі 2000 дол. США., які зобов`язався повернути у строк до 31.01.2019. Окрім того, була досягнута домовленість, згідно якої вона у період з 03.02.2019 по 03.04.2020 передала відповідачу у борг кошти у розмірі 139059,52 грн. 10.07.2020 відповідачу було скеровано заяву про досудове врегулювання спору, з вимогою повернути кошти, однак на момент звернення до суду відповідач боргу не повернув.

В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подав.

За таких обставин розгляд справи проводиться заочно у відсутності відповідача, проти чого позивачка не заперечує.

Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши подані нею документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Зі змісту розписки від 24.12.2018 вбачається, що ОСОБА_2 отримав у ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 2000 дол. США, які зобов`язався повернути в строк до 31.01.2019 та сплатити відсотки в розмірі 200 дол. США.

Як вбачається із квитанцій від 03.04.2020, 06.03.2020, 09.01.2020, 10.01.2020, 12.03.2020, 13.03.2020, 16.01.2020, 16.03.2020, 17.03.2020, 27.01.2020, 25.02.2020, 25.03.2020, 29.02.2020, 30.01.2020 ОСОБА_3 здійснила переказ особистих коштів на рахунок ОСОБА_4 .

Згідно квитанції від 23.06.2020 ОСОБА_1 здійснила грошовий переказ на суму 1500 грн. на користь ОСОБА_2 без зазначення його призначення.

Відповідно до квитанції від 03.12.2019 позивачка відправила грошовий переказ через Western Union на користь відповідача в розмірі 24500 грн., призначення платежу матеріальна допомога.

Із виписки по рахунку позивачки у АТ КБ «Приватбанк» вбачається проведення операцій переказу коштів зі своєї карти без зазначення отримувача таких коштів та призначення платежу.

Вирішуючи питання про наявність чи відсутність підстав для задоволення позову, суд виходить із наступного.

Статтею 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.1 ст.1047 ЦК України, договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.2 ст.1047 ЦК).

Частиною першою статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч.3 ст.1049 ЦК).

Таким чином, судом встановлено, що 24.12.2018 позивачкою та відповідачем було укладено договір позики, оформлений розпискою відповідача, згідно з яким відповідач позичив у позивачки грошові кошти в сумі 2000 дол. США, які зобов`язувався повернути до 31.01.2019 та сплатити відсотки в розмірі 200 дол США, доказів повернення коштів суду не надано, а тому вказану суму коштів слід стягнути із відповідача на користь позивача.

Щодо стягнення з відповідача боргу в розмірі 146155,19 грн. суд виходить з того, що згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Наданими позивачкою квитанціями та випискою про рух коштів по рахунку у АТ КБ «Приватбанк» не підтверджується факт перерахування коштів на рахунок відповідача ОСОБА_5 , а також факт надання таких коштів саме у борг.

Не підтверджує того факту і переписка позивачки та відповідача у соціальних мережах, оскільки жодних зобов`язань повернути гроші, відповідач у такій не висловлює.

Таким чином, позивачкою не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту укладення договору позики із відповідачем та досягнення сторонами згоди щодо його істотних умов, а також передачі у позику коштів в розмірі 139059,52 грн.

З приводу вимоги позивача про стягнення 2916,77 грн. інфляційних збитків за час прострочення виконання зобов`язання в розмірі 2200 дол. США необхідно наголосити, що за змістом статті 1 Закону "Про індексацію грошових доходів населення" індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.

Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Водночас, підлягає стягненню з відповідача 3% річних в розмірі 2765,51 грн. нарахованих на прострочену суму боргу в розмірі 2200 дол. США, оскільки відповідно до ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Щодо проведення стягнення в іноземній валюті суд зазначає, що згідно правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 по справі №723/304/16-ц у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір в розмірі 636 грн.

Керуючись ст. ст. 13, 81, 141, 258-265, 268, 273, 354 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 1046, 1047, 1049, 1051 ЦК України, суд

у х в а л и в :

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 2200 (дві тисячі двісті) доларів США та 3% річних від простроченої суми 2765,51 грн. (дві тисячі сімсот шістдесят п`ять гривень, 51 копійку).

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 636 (шістсот тридцять шість) грн. судових витрат по сплаті судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за заявою відповідача поданою протягом 30 днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення може бути протягом 30-ти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Львівського апеляційного суду або через Золочівський районний суд Львівської області.

Рішення набирає законної сили після закінчення 30-денного строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст судового рішення складено 22 грудня 2020 року.

Суддя П. В. Пилип`як