Ухвала

16 липня 2020 року

м. Київ

справа № 274/3151/18

провадження № 61-9479ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Штелик С. П., (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Житомирського апеляційного суду від 27 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міського центру фізичного здоров`я населення «Спорт для всіх», директора Міського центру фізичного здоров`я населення «Спорт для всіх» Рудніцького Олега Болеславовича про визнання протиправним та скасування наказу, стягнення заробітної плати в подвійному розмірі,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Міського центру фізичного здоров`я населення «Спорт для всіх», директора Міського центру фізичного здоров`я населення «Спорт для всіх» Рудніцького Олега Болеславовича про визнання протиправним та скасування наказу, стягнення заробітної плати в подвійному розмірі.

Позов мотивовано тим, що він працює фахівцем у міському центрі фізичного здоров`я населення «Спорт для всіх». 21 травня 2018 року наказом директора Міського центру фізичного здоров`я населення «Спорт для всіх» № 25 його було залучено до проведення спортивного заходу 27 травня 2018 року, який був вихідним днем (Трійця). Крім того, в наказі визначено, що 27 травня 2018 року вважати робочим днем, 29 травня 2018 року вважати вихідним днем. Із вказаним наказом він не погодився, оскільки в даному випадку має право на відповідну компенсацію у грошовій формі у подвійному розмірі. Відповідач в його проханні щодо отримання грошової компенсації відмовив.

З урахуванням заяви про уточнення позовних вимог ОСОБА_1 просив визнати протиправними та скасувати наказ директора Центру Рудніцького О. Б. № 25 від 21 травня 2018 року в частині, що стосується його; стягнути з Центру на його користь заборгованість із заробітної плати за відпрацьований 27 травня 2018 року день у подвійному розмірі у сумі 285,42 грн.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 28 січня 2020 року позов задоволено. Скасовано пункт 3 наказу директора міського центру фізичного здоров`я населення «Спорт для всіх» Рудніцького О. Б. № 25 від 21 травня 2018 року в частині, що стосується ОСОБА_1

Стягнуто з міського центру фізичного здоров`я населення «Спорт для всіх» на користь ОСОБА_1 заборгованість з заробітної плати за відпрацьований 27 травня 2018 року день у подвійному розмірі у сумі 285,42 грн.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 27 травня 2020 року рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 28 січня 2020 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову. Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі, поданій у червні 2020 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

За змістом пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Пунктом 2 частини першої статті 274 ЦПК України встановлено, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, що виникають з трудових відносин.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Предметом позову у вказаній справі є скасування наказу та стягнення заборгованості із заробітної плати за відпрацьований день у подвійному розмірі у сумі 285,42 грн, тобто дана справа є такою, що виникла з трудових відносин, ціна якої не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102,00 грн * 250 = 525 500,00 грн).

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Переглядаючи справи в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Зазначена справа не є справою з ціною позову, яка перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не належить до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження.

Касаційна скарга не містить посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, за статтею 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Оскільки оскаржуване заявником судове рішення ухвалено у малозначній справі і воно не підлягають касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Житомирського апеляційного суду від 27 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міського центру фізичного здоров`я населення «Спорт для всіх», директора Міського центру фізичного здоров`я населення «Спорт для всіх» Рудніцького Олега Болеславовича про визнання протиправним та скасування наказу, стягнення заробітної плати в подвійному розмірі відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: С. П. Штелик

С. Ю. Мартєв

В. М. Сімоненко