Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/2797/19
Провадження № 2/553/282/2020
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

28.01.2020м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді - Крючко Н.І.

при секретарі - Конновій Є.В.,

розглянувши у підготовчому судовому засідання в м. Полтаві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики ,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2019 року позивач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики в якому просив стягнути борг у сумі 18 750,00 грн. за договором позики та судовий збір.

Представник позивача ОСОБА_2 в судове не з`явився, але від нього надійшла заява, в якій він просить розглядати справу у його відсутність та відсутність позивача по справі.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, але надав на адресу суду заяву про визнання позову в повному обсязі, розгляд справи прохав проводити у його відсутність.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає до задоволення за наступних обставин.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 03.01.2019 року передав у власність відповідачу - ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 7500 грн.. З даного договору позики вбачається, що відповідач ОСОБА_3 отримав в борг у позивача ОСОБА_1 кошти в сумі 7500 грн.. Поряд з цим, згідно даного договору останній зобов`язувався повернути позивачу вказані грошові кошти в строк до 01.02.2019 року, про що було надано відповідачем розписку (а.с.4-5).

Судом встановлено, що під час отримання грошових коштів позичальник - ОСОБА_3 гарантував повернення боргу на що останнім було надано боргову розписку від 03.01.2019 року.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей визначених родовими ознаками.

Частина друга ст. 1047 ЦК України допускає пред`явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідач в добровільному порядку до теперішнього часу коштів позивачу не повернув, не зважаючи на обумовлені строки повернення даних коштів в строк до 01.02.2019 року.

Статтею 11 Цивільного Кодексу України чітко вказано підставу виникнення цивільних прав та обов`язків у сторін, які виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Статтею 202 Цивільного Кодексу України визначено поняття правочину, що це є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 204 ЦК України визначено поняття презумпції правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частиною 1,2 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Законодавцем визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов,у тому числі й договору позики між громадянами на суму, що не менше ніж у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Так, з наведений вище обставин та норм закону, які регулюють дані правовідносини, суд приходить до висновку, що боргова розписка від 03.01.2019 укладена між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у відповідності до якого ОСОБА_1 передав ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 7500 грн., складена у відповідності до вимог ст. 204 Цивільного кодексу України.

Таким чином, з огляду на вище викладене вбачається правомірність даного правочину, відповідно до умов яких ОСОБА_3 зобов`язаний був повернути кошти, які отримав в борг від ОСОБА_1 та відповідно останній має право вимагати повернення даних коштів.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Так, судом встановлено, що позивачу кошти відповідач ОСОБА_3 не повернув до теперішнього часу.

Судом встановлено, що станом у відповідності до боргової розписки , за умовами якої відповідач ОСОБА_3 зобов`язаний повернути ОСОБА_1 борг у сумі 7500 грн..

При цьому, у відповідності до п. 2.1.1 договору позикодавець має право при несвоєчасному поверненні позики отримати від боржника неустойку, в порядку та на умовах передбаченим договором та п. 3.1 договору сторонами узгоджено, що за несвоєчасний повний чи частковий розрахунок за отриманою раніше позикою, сума і термін повернення якої зазначено в п. 1.5 договору, позичальник сплачує неустойку в розмірі 0,5% від суми позики за кожен день прострочення розрахунку.

Судом встановлено, що загальна сума основного боргу ОСОБА_3 перед позивачем ОСОБА_1 становить 7500 грн. та розмір неустойки становить 11250,00 грн, виходячи з наступного розрахунку (37,50 грн. (0,5 від суми позики за один день прострочення х 300 днів- 11 250,00 грн.).

Таким чином, з огляду на встановлені вище обставини справи та норми матеріального права суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачений останньою судовий збір в дохід держави в сумі 768,40 грн.

Керуючись ст. ст 11, 202, 204, 207, 1049 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 81, 141, 258, 259, 264, 265, 273, 280-284, 289, 354, 355 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 18750 грн. 00 коп..

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 768,40 грн..

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Полтави протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Ленінського районного суду м. ПолтавиН. І. Крючко