Справа № 426/76/20
РІШЕННЯ

іменем України

30 січня 2020 року м.Сватове

Сватівський районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді Скрипника С.М.,

за участю секретаря судового засідання Брайловської М.М.,

сторін:

заявника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сватове, матеріали цивільної справи за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Білокуракинське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області про встановлення факту сумісного проживання та перебування на утриманні,

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернулася з заявою про встановлення факту сумісного проживання та перебування на утриманні, в обґрунтування вимог посилається на те, що вона та ОСОБА_2 з 27 серпня 1994 року перебували у шлюбі. Шлюб був зареєстрований у м. Вахрушеве, Луганської області, актовий запис № 91 від 27 серпня 1994 року. Заявник з чоловіком прожили разом з 1994 року до його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , вели спільне господарство, будували сімейні відносини. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 61 років. Місце його смерті місто Боково-Хрустальне міста Хрустальний, Луганської області. Заявником було отримане свідоцтво про смерть від 08 січня 2020 року, видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Сватівському району та місту Голубівка Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків). Фактично заявниця з чоловіком мешкали і вели спільне господарство та проживали за однією адресою: АДРЕСА_1 .

Заявниця з чоловіком пенсіонери. У зв`язку з проведенням антитерористичної операції за місцем їхнього постійного проживання, її чоловік ОСОБА_2 був вимушений зареєструватись як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_2 , хоча продовжували мешкати однією сім`єю та вели спільне господарство за адресою: АДРЕСА_1 .

За час сумісного проживання заявниця перебувала на утриманні чоловіка, оскільки розмір пенсії її чоловіка - у 10 512, 00 грн. був значно більшим (більш, ніж у 5 разів) від розміру її пенсії, яка складає 2000,00 грн., а тому пенсійні виплати її чоловіка були постійним та основним джерелом її існування.

За життя ОСОБА_2 , чоловік заявниці, перебував на обліку в Білокуракинському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Луганської області та отримував пенсію за віком у розмірі 10512, 00 грн.

Заявниця також перебуває на пенсійному обліку в Блокуракинському об`єднаному УПФУ у Луганській області, де отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Після смерті чоловіка вона звернулась до Білокуракинського об`єднаного управління ПФУ Луганської області з питання оформлення пенсії по втраті годувальника, однак інспектор усно пояснила, що я маю право на пенсію у зв`язку із втратою годувальника у розмірі 50% від пенсії померлого та мені потрібно надати довідку про постійне проживання з моїм чоловіком, ця ж інформація викладена у листі Білокуракинського об`єднаного УПФ України Луганської області від 13.01.2020 року № 377/02-22/3с.

За місцем її з чоловіком проживання на непідконтрольній українській владі території заявниця зібрала документи, що підтверджують факт їхнього спільного проживання, але так як вони складені на тимчасово неконтрольованій території України в м. Боково-Хрустальне міста Хрустальний Луганської області, орган пенсійного фонду не може врахувати як складову переліку документів для отримання пенсії.

Просить суд встановити факт постійного проживання її з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 , однією родиною з 1994 року по день смерті її чоловіка, ОСОБА_2 , до ІНФОРМАЦІЯ_1 та перебування її на утриманні чоловіка по день його смерті, тобто по ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 просить суд задовольнити її заяву з підстав, зазначених у ній. Просить встановити факт її проживання разом з чоловіком та факт перебування на утриманні свого чоловіка. Зазначає, що на момент смерті її чоловіка його пенсія складала 10512,00 гривень.

Представник Білокуракинського об`єднаного УПФУ в Луганській області до суду не з`явився, надавши відзив на позовну заяву обґрунтувавши його тим, що заявницею не надано доказів про те, що ОСОБА_2 дійсно надавав допомогу заявниці і така допомога була постійним та основним джерелом засобів для її існування. Також, надав заяву, в якій просить справу розглянути за його відсутності, щодо задоволення заяви заперечує та просить суд відмовити у її задоволенні (а.с.27-31).

Свідки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснили, що заявниця дійсно постійно проживала разом з своїм чоловіком ОСОБА_2 з 1994 року разом та перебувала на його утриманні, оскільки розмір її пенсії в декілька разів був меншим на розмір пенсії її чоловіка.

Заслухавши заявницю, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягаю задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дійсно був чоловіком заявниці по справі, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 та згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Боково-Хрустальне міста Хрустальний Луганської області, Україна (а.с. 11,12).

Заявниця ОСОБА_1 та її чоловік ОСОБА_2 були пенсіонерами та перебували на обліку у Білокуракінському об`єднаному УПФУ Луганської області. Розмір пенсії ОСОБА_2 за період з липня 2019 року до грудня 2019 року складав 10512,38 грн. Розмір пенсії ОСОБА_1 за період з липня 2019 по грудень 2019 року складав 2000,00 грн., що підтверджується відповідними довідками (а.с.16-17). Тобто, розмір пенсії чоловіка заявниці перевищував більш ніж у п`ять разів розмір пенсії заявниці.

Відповідно до довідки № 21 від 20.09.2019 року, про фактичне місце проживання та копії домової книги для прописки громадян, проживаючих у будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_5 проживала разом зі своїм чоловіком ОСОБА_2 (а.с.13-15).

На звернення ОСОБА_1 до Білокуракінського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області із заявою про призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника листом Білокуракінського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області № 377/02-22/3с від 13.01.2020 року їй було відмовлено через відсутність документу, що засвідчує факт перебування на утриманні.

Таким чином, пенсія покійного чоловіка була основним джерелом засобів для існування та проживання заявниці.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Пунктом 2 частини 1статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу.

За змістом ч. 2, 3 вказаної статті, непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого ст. 26 цього Закону.

До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно п. 2.3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 5.11.2005 N 22-1 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за N 1566/11846, до заяви про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника подаються документи померлого годувальника, перелічені в підпунктах 2, 3 пункту 2.1 цього розділу, також надаються такі документи: документ про перебування членів сім`ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника.

У відповідності до п. 2.11 Порядку за документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, приймаються довідки житлово-експлуатаційних або інших організацій з місця проживання (реєстрації) або довідки органів місцевого самоврядування: для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника - довідка про перебування на повному утриманні померлого годувальника чи одержання від померлого годувальника допомоги, яка була постійним і основним джерелом засобів до існування, або про спільне проживання з годувальником на момент його смерті. У разі неможливості надати такі документи факт перебування на утриманні померлого годувальника встановлюється у судовому порядку.

Згідно роз`яснень, які містяться у п. 8 постанови від 31 березня 1995 року N 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" Пленуму Верховного Суду України, встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів для існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд установить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Видана відповідним органом довідка про те, що за його даними особа не перебувала на утриманні померлого, не виключає можливості встановлення у судовому порядку факту перебування на утриманні. Така довідка оцінюється судом за правилами ст. 62 ЦПК України.

Частиною 2 ст. 256 ЦПК України передбачено, що в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, крім тих, що передбачені ч. 1 зазначеної статі, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб.

Згідно ст. 38 Закону України «Про пенсійне забезпечення» члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 проживала разом зі своїм чоловіком ОСОБА_2 та отримувала пенсію, розмір якої значно менший пенсії, яку отримував її чоловік.

Отже, факт перебування фізичної особи на утриманні померлого, має значення для переходу на пенсію в разі втрати годувальника, яку може бути призначено за умови, що утримання було повним або допомога, яка надавалась утриманцю, була постійним і основним джерелом засобів до існування навіть, коли утриманець (заявник) мав заробіток, одержував пенсію, стипендію тощо.

Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то необхідно встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу і що померлий виконував обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги необхідно з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.

З огляду на зазначене, встановивши, що допомога, яка надавалась ОСОБА_2 , була для заявниці хоч і не єдиним, проте постійним і основним джерелом засобів до існування, суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість задоволення заяви.

Така ж позиція міститься у Постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 520/6518/17.

Суд, оцінюючи інформацію, яка міститься у довідці з місця проживання, приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Під час розгляду вказаної справи, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), а також Молдови та Росії (зокрема, "Mozer v.the Republic of Moldova and Russia", "Ilacu and Others v. Moldova and Russia"), де грунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення.

Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також значення, яке має встановлення даного юридичного факту для реалізації прав заявника, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що факт, про встановлення якого просить заявник, знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, встановлення факту сумісного проживання та перебування на утриманні має для заявниці юридичне значення і потрібне для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 76, 258, 259, 263-265, 293, 294, 315, 319 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Білокуракинське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області про встановлення факту сумісного проживання та перебування на утриманні - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_4 з ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_5 , з 1994 року по день його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_6 за адресою: АДРЕСА_1 .

Встановити факт перебування ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 на утриманні свого чоловіка ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_5 з 1994 року по день його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Рішення суду може бути оскаржено через Сватівський районний суд Луганської області до Луганського апеляційного суду або безпосередньо до Луганського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у розгляді справи, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з моменту отримання копії рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну не було подано, у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складено 31 січня 2020 р.

Суддя: С.М.Скрипник