Справа № 942/44/20
Провадження № 22-ц/810/677/20
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2020 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Стахової Н.В.

суддів: Лозко Ю.П., Назарової М.В.

за участю секретаря

судового засідання: Сінько А.І.

учасники справи: позивач ОСОБА_1 , відповідач- ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , Державний нотаріус Новопсковської державної нотаріальної контори Луганської області Ковальов Анатолій Олексійович

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань у спрощеному провадженні

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 18 серпня 2020 року, ухваленого Новопсковським районним судом Луганської області у складі судді Стеценко О.С., в приміщенні того ж суду

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 , державний нотаріус Новопсковської державної нотаріальної контори Луганської області Ковальов Анатолій Олексійович про визнання договору про розподіл спадкового майна недійсним

встановив:

У січні 2020 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 (далі відповідач) про визнання договору про розподіл спадкового майна недійсним.

Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що 16 лютого 2018 року державним нотаріусом Новопсковської державної нотаріальної контори Луганської області Ковальовим Анатолієм Олексійовичем посвідчено та зареєстровано в реєстрі № 41 договір про розподіл спадкового майна, укладений між нею та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , після смерті її чоловіка ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , за умовами якого сторони домовилися, що до ОСОБА_1 переходить право власності на земельну ділянку, кадастровий номер :06:001:0186, загальною площею 1,45 га; земельну ділянку, кадастровий номер :06:001:0195, загальною площею 1,45 га; земельну ділянку, кадастровий номер :06:001:0185, загальною площею1,45 га; мотоцикл ІЖ-6.114, 1989 року випуску; грошові заощадження; гараж за адресою: АДРЕСА_1 , до ОСОБА_2 переходить право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 ; до ОСОБА_3 переходить право власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 ; легковий автомобіль «GEELY».

Вважає, що вказаний договір вчинений під впливом обману, оскільки відповідачка перешкоджає їй у користуванні та проживанні у житловому будинку, намагаючись виселити з будинку, проте вона має пріоритетне право на проживання в ньому, бо проживала разом з чоловіком на час його смерті, а тому вказаний будинок є спільною сумісною власністю, на Ѕ частку якого вона має право. Отже, свідоцтво про право на спадщину може бути видане тільки на половину спільного майна. Окрім того, державним нотаріусом їй не було роз`яснено умови договору, його правові наслідки, зміст, що свідчить про укладення договору з порушенням норм чинного законодавства. Про наслідки вказаного договору позивачці стало відомо лише тоді, коли відповідачка почала її виселяти з будинку. Відповідачка ввела її в оману щодо правової природи оспорюваного договору, оскільки вона ніколи б не відмовилася від житлового будинку, який є єдиним житлом для неї.

Посилаючись на вказані обставини, позивачка просила, після уточнення позовних вимог, визнати недійсним договір про розподіл спадкового майна від 16 лютого 2018 року, посвідчений державним нотаріусом Новопсковської державної нотаріальної контори Луганської області Ковальовим Анатолієм Олексійовичем за реєстровим номером № 41; скасувати державну реєстрацію права власності згідно з умовами договору на земельну ділянку, кадастровий номер :06:001:0186, загальною площею 1,45 га; земельну ділянку, кадастровий номер :06:001:0195, загальною площею 1,45 га; земельну ділянку, кадастровий номер :06:001:0185, загальною площею1,45 га; мотоцикл ІЖ-6.114, 1989 року випуску; грошові заощадження, що знаходяться в Новопсковському відділенні Ощадбанку; гараж за адресою: АДРЕСА_1 ; житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 ; квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , легковий автомобіль «GEELY».

Рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 18 серпня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 18 серпня 2020 року, ухвалити по справі нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Доводами скаржника в апеляційній скарзі є те, що житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 є спільною сумісною власністю подружжя, бо був набутий за час шлюбу. На час смерті чоловіка вона проживала разом з ним, тому має право на Ѕ частку спадкового майна та має переважне право перед іншими спадкоємцями на виділ їм у натурі їхньої частки майна у спадщині. Свідоцтво у такому разі може бути видане тільки на половину спільного майна. Договір про розподіл спадкового майна є нікчемним, оскільки суперечить нормам чинного законодавства. Фактично вказаним договором проведено розподіл спадкового майна, а не зміна розміру часток у спадщині. Крім того, вона не отримала примірник вказаного договору. Свідоцтво на спадщину видано ОСОБА_2 на два житлових будинка, що суперечить умовам договору. Судом також не враховано, що моментом здійснення розподілу спадкового майна при умові рівності часток є видача свідоцтва про право на спадщину, а щодо об`єктів нерухомості - державна реєстрація, а тому не прийнявши спадщину особи мають тільки право на неї і вона розподілу не підлягає.

Відзив відповідача на апеляційну скаргу мотивований тим, що ОСОБА_3 повинен брати участь у справі у якості відповідача, а не третьої особи, оскільки є стороною спірного договору. Разом з братом вона у шестимісячний строк, встановлений законом, подала заяву до державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після померлого батька, про що позивачці було відомо. Вважає, що позивачка безпідставно стверджує, що договір був вчинений під впливом обману, про що вона неодноразово повторювала під час судових засідань, оскільки розподіл спадкового майна відбувся добровільно і на законних підставах. Ніяких домовленостей між нею та державним нотаріусом не було. Сторонам спадкового договору було роз`яснено його зміст та наслідки, тому ніякого обману та зловмисної домовленості з її боку не було. Відповідачка усвідомлювала значення своїх дій та розуміла їх при підписанні договору, добровільно прийняла спадщину, вільно розпоряджалася спадковим майном. Доказів виселення позивачки зі спірного будинку, останньою не надано, на даний час вона в ньому проживає та користується ним. Окрім того, між сторонами був укладений договір про розподіл спадкового майна, а не часток у спадщині, про що стверджує позивачка. Спірний житловий будинок не є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки батько отримав вказаний будинок за заповітом, а тому є його особистою власністю.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та третя особа ОСОБА_3 підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційну скаргу не визнала, просила залишити її без задоволення, рішення суду без змін.

Третя особа державний нотаріус Новопсковської державної нотаріальної контори Ковальов А.О. в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи та заперечення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Згідно частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довела в установленому законом порядку факт обману, необізнаності позивача щодо умов договору, умислу в діях відповідача щодо введення в оману, а також факту перешкоджання відповідачем у користуванні житловим будинком.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Переглядаючи оскаржуване рішення за доводами апеляційної скарги, колегія суддів зауважує наступне.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 08 серпня 2017 року. Серія НОМЕР_1 , про що складений відповідний актовий запис № 12.

05 лютого 2018 року до державного нотаріуса звернулися ОСОБА_4 та ОСОБА_2 з заявою про прийняття спадщини після померлого батька ОСОБА_4 .

На підставі вказаних заяв було відкрито спадкову справу, про що свідчать Інформаційні довідки зі Спадкового реєстру.

Відповідно до договору про розподіл спадкового майна від 16 лютого 2018 року, укладеного між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , посвідченого державним нотаріусом Новопсковської державної нотаріальної контори Луганської області Ковальовим Анатолієм Олексійовичем за реєстровим номером № 41, сторони, які прийняли спадщину після померлого ОСОБА_4 , здійснили поділ спадкового майна таким чином, що:

до ОСОБА_1 на праві особистої власності перейшло майно: земельна ділянка, кадастровий номер :06:001:0127; земельна ділянка, кадастровий номер :06:001:0126, земельна ділянка, державний акт на право власності № ІІ-ЛГ№ 097030, земельна ділянка , державний акт на право власності № ІІ-ЛГ № 097032; мотоцикл ІЖ-6.114, 1989 року випуску; грошові заощадження, що знаходяться в Новопсковському відділенні Ощадбанку; гараж за адресою: АДРЕСА_1 ;

до ОСОБА_2 на праві особистої власності перейшло майно: житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 ;

до ОСОБА_3 на праві особистої власності перейшло майно: квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 ; легковий автомобіль «GEELY».

Відповідно до п. 2 цього договору його сторонам роз`яснено, що до спадкоємців у зазначених частках п. 2 цього договору переходять всі права та обов`язки, як майнові, так і немайнові, які належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У пункті 5 договору зазначено, що сторони перебувають при здоровому розумі та ясній пам`яті, розуміють значення своїх дій та діють добровільно, без погроз, примусу чи насильства як фізичного, так і морального, а також підтверджують, що цей договір складено і підписано ними добровільно, не носить характеру фіктивної та удаваної угоди та відповідає їх справжнім намірам створити для себе юридичні наслідки.

Відповідно д ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою ст. 203 ЦК України.

Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч.ч. 3, 5 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст. 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі.

Згідно з ч. 1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсними. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Обман - це певні винні, навмисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі наслідки правочину, які насправді наступити не можуть.

За змістом зазначеної норми закону правочин може бути визнаний таким, що вчинений під впливом обману, у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману стосовно фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману є умисел. Установлення у недобросовісної сторони умислу ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є обов`язковою умовою кваліфікації недійсності правочину за ст. 230 ЦК України.

Згідно п. п. 19, 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Із змісту позовної заяви убачається, що ОСОБА_1 наполягала на тому, що оспорюваний договір було вчинено під впливом обману, оскільки відповідачка завірила її, що спадкоємці мають однакове право на спадкове майно, в той час, як вважає позивач, вона як співвласниця майна, має переважене право перед іншими спадкоємцями на виділ їй у натурі цього майна.

Апеляційний суд звертає увагу обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитись саме стороною оскаржуваного правочину, яка діяла під впливом обману. Отже стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Зі змісту оспорюваного договору про розподіл спадкового майна вбачається, що сторони перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій та діючи добровільно без погроз, примусу чи насильства, які фізичного та і морального, підтвердили, що цей договір складено і підписано ними добровільно. При цьому сторони засвідчили, що договір не носить характеру фіктивної чи удаваної угоди і відповідає їх справжнім намірам створити для себе юридичні наслідки.

Належних і допустимих доказів на підтвердження того, що оспорюваний договір не відповідає вимогам закону та укладено внаслідок обману, позивачем суду не надано.

Посилання скаржника на те, що житловий будинок, який розташований з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_2 є спільною сумісною власністю подружжя, до уваги не приймаються, оскільки був успадкований ОСОБА_4 за заповітом, а тому є його особистою приватною власністю відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України. Юридична необізнаність позивача щодо вказаних обставин не є підставою для визнання правочину недійсним відповідно до ст. 230 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачка не розуміла зміст договору, який їй не було роз`яснено, як і його наслідки, також до уваги не приймаються, оскільки спірний договір особисто підписаний позивачем на умовах зазначених в договорі.

Окрім того, після укладення спірного договору позивач 25 квітня 2019 року подала нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину, таким чином вчинила дії на реальне виконання умов договору про розподіл спадкового майна.

Що стосується погіршення особистих відносин між сторонами, то ця обставина не може бути підставою для визнання правочину недійсним.

Доводи позивача про неотримання копії оспорюваного договору не впливають на висновок суду про відсутність підстав для визнання договору недійсним.

Установивши, що договір про розподіл спадкового майна підписаний ОСОБА_1 , чим вона засвідчила, що його текст прочитаний, умови їй повністю зрозумілі, юридичні наслідки укладення договору та обов`язки сторін, їх захист, витрати, пов`язані з оформленням цього договору, нотаріус роз`яснила, й позивач не довела в установленому законом порядку факт обману щодо умов договору під час його укладення та наявність умислу в діях відповідача щодо введення позивача в оману, суд першої інстанції зробив правильний висновок про відсутність правових підстав для задоволення позову та визнання договору про розподіл спадкового майна недійсним.

Таким чином проаналізувавши та оцінивши всі вищевикладені обставини у їх сукупності, колегія суддів вважає, що підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 18 серпня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений - 18 грудня 2020 року.

Головуючий

Судді: