Справа № 484/1069/20
Провадження № 2/484/730/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.07.2020р.Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області

в складі : головуючого судді - Медведєвої Н.А.

секретар судового засідання -Бикова О.П.

за участю представника позивача - ОСОБА_1

відповідачки - ОСОБА_2

представника відповідачки - ОСОБА_3

відповідача - ОСОБА_4

представника відповідача - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Первомайську в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про стягнення боргу за розпискою

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов позов ОСОБА_6 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про стягнення боргу за розпискою в сумі по 600 925грн. з кожного. Мотивуючи вимоги позивач вказав, що 01.06.2009р. він передав у борг ОСОБА_4 кошти в сумі 78000 доларів США., про що останній надав розписку, складену ним власноруч 01.06.2009р. із зазначенням суми та цільового призначення займу коштів з умовою повернення коштів за вимогою наймодавця. ОСОБА_4 добровільно повернув йому кошти в сумі 35 000 доларів США.

У березні 2019р. йому стало відомо, що ОСОБА_4 продає наявну у нього техніку, щоб розрахуватись по боргах. Отже він звернувся до нього з вимогою повернути решту суми боргу за розпискою. ОСОБА_4 запевнив його, що повернене борг у березні 2020р.. Після спливу цього строку ОСОБА_4 відмовився повертати борг за розпискою, вказавши, що за рішенням суду від 12.02.2019р. у справі №484/3454/16-ц магазин змішаної групи товарів за адресою: АДРЕСА_1 визнаний приватною власністю його колишньої дружини ОСОБА_2 , оскільки кошти, отримані від нього за розпискою, були використані на будівництво саме цього магазину, цей борг повинна повернути власниця магазину ОСОБА_2 .

Під час отримання вказаних коштів ОСОБА_4 перебував у шлюбі з ОСОБА_2 . Зі слів відповідача ОСОБА_4 , запозичені у нього кошти були використані на виконання будівельних робіт та обладнання новобудови - магазину за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 добровільно повернути борг відмовилась. Отже, враховуючи, що отримані у нього кошти за розпискою були використані відповідачами в інтересах сім`ї, він змушений звернутись до суду з позовом про стягнення боргу з відповідачів в рівних частинах.

Ухвалою від 04.05.2020р. позовна заява прийнята до розгляду, відкрите провадження у справі, постановлено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначене підготовче провадження, визначені строки для подачі відзиву, роз`яснено право подачі зустрічного позову.

20.05.2020р. до суду від ОСОБА_4 надійшла заява про визнання позовних вимог, в якій він вказав, що обставини, викладені у позовній заяві відповідають дійсності. Він особисто отримав у борг від позивача 78000доларів США, про що надав розписку. Частину коштів він повернув позивачеві. Вказані кошти за погодженням з ОСОБА_2 , з якою на той час він перебував у шлюбі, були використані на виконання будівельних робіт та обладнання магазину за адресою: АДРЕСА_1 , який був спільним майно подружжя, отже сума боргу підлягає стягненню з нього та ОСОБА_2

29.05.2020р. підготовче засідання у справі було відкладено на 19.06.2020р. через клопотання представника відповідача ОСОБА_2 .

Ухвалою від 19.06.2020р. закрито підготовче провадження та призначена справа до розгляду по суті, встановлений порядок дослідження доказів.

Під час судового засідання представник позивача підтримав позов у повному обсязі, вказуючи, що ОСОБА_4 отримав від позивача 01.06.2009р. грошові кошти в сумі 78000 доларів США за договором позики, про що написав розписку. З того часу позивач бачив, що вказані гроші були використані на будівництво та ремонт магазину, тому не хвилювався за повернення коштів. Необхідність звернутись із позовом виникла після розподілу майна між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник в задоволенні позову просили відмовити, вказуючи, що про існування боргу ОСОБА_4 перед ОСОБА_6 відповідачка ОСОБА_2 дізналась під час розгляду справи про поділ майна між нею та ОСОБА_4 . На виконання будівельних робіт та обладнання магазину за адресою: АДРЕСА_1 використовувались спільні кошти подружжя, оскільки вони мали декілька підприємств, отже мали й дохід, тому необхідності брати гроші у борг для будівництва магазину у них не було потреби. Докази, які б підтверджували, що отримані у борг від ОСОБА_6 кошти були витрачені в інтересах сім`ї, позивачем не надані. Крім того, Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області рішенням від 19.02.2019р. у справі №484/3454/16-ц відмовив ОСОБА_4 у поділі вказаного боргу між ними.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник визнали позов у повному обсязі, вказуючи, що грошові кошти, які ОСОБА_4 отримав від позивача, були витрачені на будівництво магазину за адресою: АДРЕСА_1 , отже на потереби сім`ї, тому сума боргу підлягає стягненню в нього та ОСОБА_2 в рівних частинах.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.

При цьому кожна сторона кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, 5 ст. 81 ЦПК України).

Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Згідно ч.1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 49 ЦПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно ч.1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Судом встановлено, що 01.06.2009р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 укладений письмовий договір позики, за умовами якого позивач передав відповідачу ОСОБА_4 78000 доларів США під зворотне зобов`язання останнього повернути таку ж суму грошових коштів, про що того ж дня складена розписка. Строк повернення коштів не вказаний. Позивач в позовній заяві зазначив, що з вимогою про повернення боргу він звернувся до ОСОБА_4 у березні 2019р.

Вказані факти відповідач ОСОБА_4 визнав у повному обсязі та не заперечував проти стягнення з нього частини боргу за договором позики на користь позивача.

Згідно ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дій осіб, що не передбачені названими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до вимог статей 11, 13, 203, 204 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків (зобов`язань) зокрема, є договори, зміст яких не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення його учасників має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; він має бути вчинений у форм, встановленій законом і спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Договір є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійним.

Відповідно до ст. 509,526,615 ЦК України правомірний договір породжує для сторін цивільні обов`язки, які повинні виконуватись належним чином у межах та на умовах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язань недопустима, якщо інше не передбачене умовами договору чи законом.

Згідно із положеннями статей 1046,1047,1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позивальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6 - 63цс13.

Отже, враховуючи, що визнання позову ОСОБА_4 про стягнення з нього частини боргу не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає за можливе прийняти визнання позову та задовольнити позовні вимоги в цій частині.

Щодо позовних вимог про стягнення частини боргу за договором позики з ОСОБА_2 , слід зазначити наступне.

Відповідач ОСОБА_4 наполягав на тому, що кошти, отримані в борг від позивача, були витрачені в інтересах сім`ї, а саме: на будівництво магазину за адресою: АДРЕСА_1 . На підтвердження вказаного надав копії договору-угоди з ОСОБА_7 , розписки, складені ОСОБА_7 , про отриманні від ОСОБА_8 грошей на проведення будівельних та ремонтних робіт вказаного магазину.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Отже, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Обов`язок надання доказів на підтвердження позовних вимог згідно ст.. 81 ЦПК України покладений саме на позивача, однак ним до суду не надані належні та допустимі докази на підтвердження того, що вказаний вище договір позики укладений ОСОБА_4 саме в інтересах сім`ї.

Крім того, предметом даного позову є повернення коштів за розпискою, а не цільове використання таких коштів.

Використання коштів, отриманих у борг ОСОБА_4 , було предметом позову про розподіл майна подружжя у справі №484/3454/19, під час розгляду якої ОСОБА_4 заявив зустрічні позовні вимоги про розподіл боргів, в тому числі заборгованість перед ОСОБА_6 згідно розписки від 01.06.2009р. Саме під час розгляду вказаної справи ОСОБА_4 був зобов`язаний довести той факт, що грошові кошти, отримані від ОСОБА_6 були використані в інтересах сім`ї. Однак, в задоволенні вказаної позовної вимоги судом було відмовлено через те, що ОСОБА_4 не були надані суду належні та допустимі докази на підтвердження того, що кошти, отримані внаслідок позики, були витрачені ним в інтересах сім`ї. В цій частині рішення набрало законної сили.

Частиною 4 статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, з урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне в задоволенні позову про стягнення боргу з ОСОБА_2 відмовити.

В позовній заяві позивач також просить стягнути з відповідачів з кожного по 5255грн. витрат по сплаті судового збору та по 1000грн. інших витрат, що складаються із витрат на забезпечення позову, забезпечення доказів та ін.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, на підставі ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 5255грн., у стягненні таких витрат з ОСОБА_2 - відмовити.

Докази про інші судові витрати, які були понесені позивачем, суду не надані. Отже, суд вважає на необхідне також відмовити в задоволенні вимог про стягнення з відповідачів судових витрат у сумі 2000грн.

Керуючись ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 заборгованість за договором позики в сумі 600 925грн., що еквівалентно 21500 доларів США, та витрат по сплаті судового збору в сумі 5255грн., всього 606 180 грн.

В задоволенні позову про стягнення заборгованості за договором позики з ОСОБА_2 відмовити.

В задоволенні вимоги про стягнення витрат на забезпечення позову відмовити.

Місце проживання позивача: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Місце проживання відповідача ОСОБА_2 : АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Місце проживання відповідача ОСОБА_4 : АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення до Миколаївського апеляційного суду безпосередньо до суду апеляційної інстанції. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст. 358 ЦПК України.

Роз`яснити, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Повне судове рішення складене 21.07.2020р.

Суддя Н.А.Медведєва