Справа № 307/3544/19
Провадження № 2/307/518/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2020 року Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого

судді Гримут В.І.

при секретарі Ком`яті Н.А.

з участю представника позивачів ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Тячів, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Біловарської сільської ради, третя особа без самостійних вимог Тячівська державна нотаріальна контора про визнання власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В:

Позивачки звернулися в суд з позовною заявою про визнання за ними права власності на житловий будинок садибного типу з сільськогосподарськими будівлями та спорудами, за адресою АДРЕСА_1 .

Посилаються на те, що у 1991 році їхні батьки побудували житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за вищевказаною адресою.

У грудні 2015 році померла мати - ОСОБА_4 , а ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько - ОСОБА_6

Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок.

ОСОБА_6 на випадок своєї смерті не залишив заповіту, тому відповідно до ст. 1261 ЦК України вони є спадкоємцями першої черги.

Спадкоємців, які б мали право на обов`язкову частку після смерті батька немає.

За життя батьки не встигли зареєструвати право власності, хоча отримали від сільської ради рішення про встановлення права власності і на будинок і на земельну ділянку.

У зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів нотаріус відмовив їм у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Представник позивачів просить задовольнити позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві.

Представники відповідача та третьої особи у судове засідання не з`явилися. Біловарський сільський голова надала лист про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 , а ІНФОРМАЦІЯ_5 - ОСОБА_6 батьки позивачок.

Згідно виписки з рішення Біловарської сільської ради № 109/01-3 від 10.02.2002 р. ОСОБА_6 було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0.25 га, по АДРЕСА_1 , для індивідуального будівництва та обслуговування житлових будівель.

Рішенням Біловарської сільської ради № 1/02-1 від 18.01.2010 р. за ОСОБА_6 було оформлено право власності на нерухоме майно (житловий будинок та надвірні споруди) по АДРЕСА_1 , в цілому.

Відповідно до довідки Біловарської сільської ради № 345 /02-13 від 23.10.2019 р. станом на 26.03.2018 р. в будинку зареєстровані та проживали ОСОБА_6 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Довідками Біловарської сільської ради №№ 345 /02-13, 346 /02-13 та 347 /02-13 від 25.10.2019 р. стверджено, що будинок АДРЕСА_1 був побудований ОСОБА_6 у 1991 році.

Згідно Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 р., яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 р. № 56, Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 р. № 7/5 і зареєстрованого в Мін`юсті 18.02.2002 р. за № 157/6445 (з подальшими змінами), до 2002 року державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася цими підзаконними нормативними актами.

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01.07.2004 р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Отже, будинок АДРЕСА_1 , у відповідності до діючого на той час законодавства належав ОСОБА_6 на праві приватної власності.

Відповідно до статей 1216-1218 та 1220 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

З приписів статті 1222 ЦК України убачається, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Статтями 1258 та 1261 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Свідоцтвами про народження серії НОМЕР_1 , та серії НОМЕР_2 , стверджено, що покійні ОСОБА_6 та ОСОБА_4 є батьками позивачів ОСОБА_2 (прізвище після укладення шлюбу ОСОБА_2 ) та ОСОБА_3 (прізвище після укладення шлюбу ОСОБА_12 ), які відповідно до вищевказаних норм входять до кола спадкоємців першої черги.

Згідно довідки Біловарської сільської ради № 344 /02-13 від 25.10.2019 р. у будинку АДРЕСА_1 , не проживають і не зареєстровані: діти-інваліди, непрацездатні і цим будинком не користуються. Станом на 25.10.2019 р. в будинку проживають та зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_13 .

Відповідно до ст. 1268 ч. 1 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно положень статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

При зверненні у Тячівську держнотконтору із заявою про прийняття спадщини позивачкам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність правовстановлюючих документів на спадковий будинок, що стверджується постановою державного нотаріуса від 11.11.2019 року.

Відповідно до пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 р. свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

У рішенні від 30.11. 2004 року у справі "Case of Oneryildis v. Turkey" (справа відкрита за заявою № 48939/99 та розглянута Великою палатою) Європейський суд визнав, що поняття "майно" охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів праводомагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні "законне сподівання" стосовно ефективного здійснення права власності.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до ст. 328 ч. 2 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Виходячи з наведеного суд констатує, що позивачі позбавлені можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок у нотаріальному порядку.

21.10.2019 р. було виготовлено технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, за адресою: АДРЕСА_1 .

Інформаційною довідкою стверджено, що будь-які відомості про реєстрацію вказаного будинку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотеки, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відсутні.

За таких обставин, враховуючи, що будинок був зареєстрований у погосподарській книзі за спадкодавцем - батьком позивачок, що на момент його будівництва прирівнювалося до його реєстрації, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 являються спадкоємцями першої черги, на будинок відсутні правовстановлюючі документи, які б дозволяли видати свідоцтво про право на спадщину, що перешкоджає позивачам оформити право власності на спадкове нерухоме майно в нотаріальному порядку, то суд вважає за можливе позов задовольнити та визнати за позивачками право власності на будинок.

Судові витрати слід покласти на позивачів в рівних частках.

За таких обставин, керуючись ст.ст. 258, 259, 264, 265 ЦПК України, ст.ст. 16, 328, 1216-1218, 1220, 1222, 1223, 1258, 1261, 1268, 1297 ЦК України суд,

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити повністю. Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності на спадкове нерухоме майно - житловий будинок садибного типу з сільськогосподарськими будівлями та спорудами загальною площею 211 м.кв., за адресою АДРЕСА_1 , в рівних долях, по Ѕ частині за кожною.

Судові витрати покласти на позивачів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду через Тячівський районний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повне рішення складено 27.01.2020 року.

Головуючий В.І. Гримут