_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/391/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2020 року Київський районний суд у складі:

головуючого судді - Огренич І.В.

при секретарі Грабовій Т.П.

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом, в якому просить визнати квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 34,5 кв.м., житловою площею 17,9 кв.м., спільною власністю ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , та ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_2 , в рівних частках, посилаючись на те, що вказана квартира придбана сторонами в зареєстрованому шлюбі, тому вона є спільною сумісною власністю подружжя та має бути поділена між сторонами в рівних частках.

До судового засідання представник позивачки - адвокат Дікусар Р.М. не з`явився, повідомлявся, надав до суду заяву з проханням слухати справу у відсутність позивачка та її представника, позовні вимоги підтримав.

Відповідач до судового засідання не з`явився, повідомлявся. Надав до суду заяву з проханням слухати справу у його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Як встановлено у судовому засіданні, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , перебувають у зареєстрованому шлюбу з 25.09.1993 року, що підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу від 25.09.1993 року, актовий запис №323.

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 25.07.1997 року ОСОБА_2 купив квартиру АДРЕСА_1 та 30.07.1999 року зареєстрував право власності на неї в Одеському міжміському буро технічної інвентаризації.

Норми статей 60, 69, 70, 71 СК України, на які позивач посилається в обґрунтування своїх вимог, не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки на час придбання вищезазначеної квартири 25.07.1997 року був чинним Кодекс про шлюб та сім`ю України.

У п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995р. №20 роз`яснено, що розглядаючи позови, пов`язані з спільною частковою власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є, зокрема, майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст. 16 Закону "Про власність", ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України).

Відповідно до ст.22 Кодексу про шлюб та сім`ю України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Згідно ст.28 Кодексу про шлюб та сім`ю України, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Відповідно до ст.29 Кодексу про шлюб та сім`ю України, якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. Поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу. Для вимоги про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю розведеного подружжя, встановлюється трирічний строк позовної давності.

Враховуючи, що квартира АДРЕСА_1 нажита подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за час шлюбу, а тому вона є спільною сумісною власністю подружжя.

Оскільки спірна квартира розташована в багатоквартирному жилому будинку її реальний поділ не вбачається можливим. Між сторонами відсутня згода щодо присудження квартири одній із сторін з присудженням іншій стороні грошової компенсації замість її частки у праві спільної сумісної власності на майно.

При таких обставинах та враховуючи, що відповідачем позовні вимоги визнаються, суд вважає за можливе визнати за сторонами право власності за кожним на Ѕ ідеальної частини спірної квартири, залишивши майно у спільній частковій власності сторін, що є підставою для задоволення позову у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 2, 12,13, 76-83, 141, 263-265, 273, 354-355 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 34,5 кв.м., житловою площею 17,9 кв.м., спільною власністю ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , та ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_2 , в рівних частках, тобто по Ѕ.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийнятті постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Огренич І. В.