Постанова

Іменем України

15 липня 2020 року

м. Київ

справа № 2314/2420/12

провадження № 61-41899св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Лідовця Р. А.,

Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

треті особи: ОСОБА_4 , Служба у справах дітей Черкаської міської ради,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07 травня 2018 року

у складі судді Скляренко В. М. та постанову Апеляційного суду Черкаської області від 10 липня 2018 року у складі колегії суддів: Гончар Н. І.,

Храпка В. Д., Ювшина В. І.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2012 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого

є Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі -

АТ КБ «ПриватБанк»), звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , Служба

у справах дітей Черкаської міської ради, про звернення стягнення

на предмет іпотеки, виселення зі зняттям з реєстраційного обліку.

Позовна заява мотивована тим, що 02 квітня 2008 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ЗАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк»,

та ОСОБА_4 укладений кредитний договір № CSIPGI, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у розмірі

110 000 грн, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі

15,0 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення до 02 квітня 2018 року.

04 серпня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого

є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_4 укладена додаткова угода

до кредитного договору від 02 квітня 2008 року № CSIPGI, відповідно до умов якої ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі

23 382,99 дол. США, зі сплатою відсотків за користування кредитом

у розмірі 14,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом,

з кінцевим терміном повернення до 02 серпня 2015 року.

ОСОБА_4 зобов`язання за кредитним договором від 02 квітня

2008 року № CSIPGI належним чином не виконав, тому станом

на 09 лютого 2018 року у нього утворилася заборгованість у розмірі

79 018,16 дол. США та 250 грн, яка складається із: заборгованості

за кредитом - 28 669,30 дол. США; заборгованості за процентами

за користування кредитом - 13 428,32 дол. США; заборгованості із комісії -

2 806,14 дол. США; пені за несвоєчасність виконання зобов`язань

за договором - 30 351,63 дол. США, штрафу (процентна складова) -

3 762,77 дол. США, штрафу (фіксована частина) - 250 грн.

Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором

02 квітня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений договір іпотеки № CSIPGI, відповідно до умов якого

ОСОБА_1 передала в іпотеку нерухоме майно, а саме двокімнатну квартиру, загальною площею 57,0 кв. м, яка розташована за адресою:

АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору дарування, посвідченого Другою Черкаською державною нотаріальною конторою від 18 березня 1995 року, реєстраційний № 2-1225.

Банк зазначав, що договором іпотеки, укладеним між сторонами, передбачене право іпотекодавця на реєстрацію у предметі іпотеки інших осіб лише за умови отримання від іпотекодержателя письмової згоди

на такі дії. Враховуючи, що іпотекодержатель не надавав своєї згоди

на відповідну реєстрацію осіб за адресою предмета іпотеки, вважає,

що така реєстрація осіб у предметі іпотеки є порушенням умов цивільно-правового договору та статті 629 ЦК України і зняття таких осіб

з реєстраційного обліку є захистом прав іпотекодержателя та повинне відбуватися на підставі рішення суду.

Ураховуючи зазначене та уточнені позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» просило суд:

- в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором

від 02 квітня 2008 року № CSIPGI у розмірі 79 018,16 дол. США

та 250,00 грн звернути стягнення на предмет іпотеки: двокімнатну квартиру

зі всіма об`єктами, функціонально пов`язаними з цим нерухомим майном, загальною площею 57,0 кв. м, житловою площею 29,9 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від свого імені, в тому числі нотаріального укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав

на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмета іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно,

з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість

у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно

від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення

ПАТ КБ «ПриватБанк» усіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки;

- виселити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які зареєстровані та проживають у квартирі (предмет іпотеки), розташованій

за адресою:

АДРЕСА_1 , із зняттям з реєстраційного обліку місця проживання в органі,

до повноважень якого входять питання громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаної квартири.

Короткий зміст судових рішень

Заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси

від 24 грудня 2012 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором від 02 квітня 2008 року № CSIPI у розмірі

40 553,33 дол. США, що згідно з курсом НБУ еквівалентно 324 008,94 грн, звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором

від 02 квітня 2008 року № CSIPI, а саме: квартиру, загальною площею 57,0 кв. м, житловою площею 29,9 кв. м, яка розташована

за адресою: АДРЕСА_1 , та яка належить на праві власності ОСОБА_1 . Встановлено спосіб реалізації - шляхом продажу квартири ПАТ «ПриватБанк» з укладенням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних йому для здійснення продажу.

Виселено ОСОБА_1 з квартири

АДРЕСА_1.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 листопада 2016 року заяву ОСОБА_1 про скасування заочного рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24 грудня 2012 року задоволено.

Заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24 грудня 2012 року у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки

та виселення скасовано.

Справу призначено до розгляду на 21 листопада 2016 року на 14 год. 20 хв.

В задоволенні заяви ОСОБА_4 відмовлено.

Роз`яснено третій особі ОСОБА_4 право на оскарження заочного рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07 травня

2018 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не надав належних та допустимих доказів наявності станом на 09 лютого 2018 року

у ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором, у рахунок погашення якої банк просить звернути стягнення на предмет іпотеки. Оскільки позовні вимоги про виселення відповідачів із квартири

АДРЕСА_1 є похідними

від основних вимог, суд дійшов до висновку, що в цій частині позовні вимоги також задоволенню не підлягають.

Постановою Апеляційного суду Черкаської області від 10 липня 2018 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07 травня

2018 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувшись до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, в супереч вимогам статті 81 ЦПК України не довів належними

та допустимими доказами наявності у позичальника ОСОБА_4 вказаної заборгованості, в рахунок якої банк і просить звернути стягнення на предмет іпотеки. При цьому, рішенням Придніпровського районного суду

м. Черкаси від 19 грудня 2017 року, яке набрало законної сили,

в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 02 квітня 2008 року №CSIPGI відмовлено.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2018 року до Верховного Суду,

АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові скасувати

та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги банку задовольнити.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою судді Верховного Суду від 20 серпня 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У вересні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

У квітні 2020 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана судді-доповідачу.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 липня 2020 року вказану справу призначено до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення судів попередніх інстанцій щодо недоведеності банком розміру заборгованості ОСОБА_4 перед банком станом на 09 лютого 2018 року в сумі 79 018 дол. США та 250,00 грн ґрунтується на припущеннях, що відповідно до положень частини шостої статті 81 ЦПК України є недопустимим.

Вважає, що суди попередніх інстанцій належним чином не встановили фактичних обставин справи та дійшли передчасного висновку про відмову

у задоволенні позовних вимог банку.

Зазначає, що відповідно до укладеної додаткової угоди № 1

від 26 грудня 2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 дійшли згоди внести зміни до кредитного договору від 02 квітня 2008 року

№ CSIPGI, а саме: суму заборгованості, що виникла в період

з дати надання кредиту до дати підписання цієї додаткової угоди зменшили

на 13 590,79 дол. США, в частині заборгованості за пенею -

на 13 590,79 дол. США та визначили умови та строки погашення заборгованості перед банком відповідно до графіка погашення кредиту. Таким чином, уклавши додаткову угоду № 1 від 26 грудня 2012 року ОСОБА_4 підтвердив, що вже має заборгованість перед банком

за договором від 02 квітня 2008 року № CSIPGI, та погодився

з її розміром.

Відзив на касаційну скаргу учасники справи не подали.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

02 квітня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 укладений кредитний договір № CSIPGI, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_4 кредитні кошти в сумі 110 000 грн,

а позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використати

та повернути кредит у сумі 110 000 грн, сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 15,0 %, а також інші платежі в порядку, на умовах

та в строки, визначені договором, а також сплатити винагороду за надання фінансового інструменту в розмірі 2,0 % від суми виданого кредиту

з моменту надання кредиту.

Також 02 квітня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений іпотечний договір № CSIPGI, відповідно до умов якого ОСОБА_1 для забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_4

за кредитним договором від 02 квітня 2008 року № CSIPGI надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру зі всіма об`єктами, функціонально пов`язаними з цим нерухомим майном, загальною площею 57,0 кв. м, житловою площею 29,9 кв. м, що знаходиться

за адресою:

АДРЕСА_1 , яка належить їй на праві власності на договору дарування, посвідченого Другою Черкаською державною нотаріальною конторою

від 18 березня 1995 року, реєстраційний № 2-1225. Заставна вартість предмета іпотеки на день укладення договору, за згодою сторін, становить 150 000 грн.

Пунктом 4.1 вказаного іпотечного договору від 02 квітня 2008 року

№ CSIPGI передбачено, що іпотекодержатель набуває право на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки у випадку, якщо

у момент настання строку виконання зобов`язань вони не будуть виконані (виконані неналежним чином), та у випадку, якщо інформація або документи, надані іпотекодавцем при укладенні цього договору, виявляться недостовірними та/або недійсними, а також у випадках, передбачених пунктом 5.2.4 кредитного договору (а.с. 29-33 т. 1).

04 серпня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 укладена додаткова угода до кредитного договору від 02 квітня 2008 року

№ CS1PGI, відповідно до умов якої вказаний кредитний договір викладено в новій редакції.

Пунктами 1.1, 8.1 додаткової угоди до договору про іпотечний кредит

від 02 квітня 2008 року № CSIPGI передбачено, що банк зобов`язався надати позичальнику ОСОБА_4 кредитні кошти шляхом перерахування на рахунок № НОМЕР_1 на строк з 04 серпня

2008 року по 02 серпня 2015 року включно у вигляді строкового кредиту,

у розмірі 23 382,99 дол. США, на споживчі потреби, зі сплатою

за користування кредитом відсотків у розмірі 1,17 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 3 % річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди

за проведення додаткового моніторингу, згідно з пунктом 7.2 цього договору.

Відповідно до пункту 8.3 додаткової угоди до кредитного договору

від 02 квітня 2008 року № CSIPGI забезпеченням виконання позичальником зобов`язань за цим договором виступає іпотека нерухомого майна, а саме: двокімнатна квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 57,0 кв. м.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 10 березня 2011 року, яке набрало законної сили, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 02 квітня 2008 року № СSІРGІ у розмірі 23 158,39 доларів США, що

в гривневому еквіваленті складало 178 319,6 грн.

26 грудня 2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 уклали додаткову угоду № 1 до кредитного договору від 02 квітня

2008 року № CSIPGI.

Пунктом 1 додаткової угоди передбачено зменшити розмір заборгованості, що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання цієї додаткової угоди, на розмір пені, а саме на

13 590,79 дол. США.

Пунктом 3 додаткової угоди від 26 грудня 2012 року передбачено викласти пункт 8.1 договору в такій редакції:

8.1. кредитор зобов`язується надати позичальнику на умовах цього договору грошові кошти на строк до 23 серпня 2028 року у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 23 382,99 доларів США

та у розмірі 5 923,64 доларів США шляхом перерахування на рахунок № НОМЕР_2 на придбання нерухомості зі сплатою 14,04 % річних

на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0 % від суми наданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 3 % річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно з пунктом 7.2 даного договору.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 грудня

2017 року у справі № 711/10198/15-ц за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк»

до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у сумі 50 210,01 дол. США та 250,00 грн штрафу

та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ПАТ КБ «ПриватБанк»

про захист прав споживача та визнання додаткової угоди № 1 від 26 грудня 2012 року недійсною, в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк»

про стягнення заборгованості з відповідачів відмовлено, в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 про захист прав споживача та визнання додаткової угоди № 1 від 26 грудня 2012 року недійсною відмовлено

(а.с. 119-125, т. 2).

Постановою Апеляційного суду Черкаської області від 13 березня 2018 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення. Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 грудня

2017 року у даній справі залишено без змін (а.с. 197-199, т. 2).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог

і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення суду апеляційної інстанції

не відповідає.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог,

що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі

та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду

та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк

та в порядку, що встановлені договором.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною

до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону про іпотеку).

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про іпотеку»

за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу

та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Частинами першою, третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Апеляційний суд, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, посилався на те, що позивачем не доведено існування у ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором від 02 квітня 2008 року

№ CSIPGI станом на 09 лютого 2018 року у розмірі

79 018,16 дол. США та 250,00 грн, а тому, вважав, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» у цій частині.

Розрахунок заборгованості, а також інші докази, надані банком, апеляційним судом взагалі не досліджувалися, зазначено лише про недоведеність заявленого розміру заборгованості за кредитним договором.

Колегія суддів вважає, що апеляційний суд, встановивши наявність між сторонами кредитних правовідносин, пославшись на недоведеність розміру кредитної заборгованості, формально відмовив у задоволенні позову банку, фактично самоусунувшись від розгляду справи про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстраційного обліку.

Судом встановлено, що рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 10 березня 2011 року, яке набрало законної сили, стягнуто

з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість

за кредитним договором від 02 квітня 2008 року № СSІРGІ

у розмірі 23 158,39 доларів США, що в гривневому еквіваленті складало 178 319,6 грн.

Проте наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором за наведеними вище положеннями законодавства не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством.

Аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі 361/7543/17 (провадження

№ 14-546цс19).

При новому розгляді, суду необхідно перевірити чи виконано рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 10 березня 2011 року, прийняти законне та обґрунтоване рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Оскільки суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанції, та давати оцінку доказам, апеляційний суд не дослідив і не надав оцінку усім доводам позову та апеляційної скарги ПАТ КБ «ПриватБанк», встановивши наявність між сторонами кредитних правовідносин,

не встановив розмір дійсної заборгованості позичальника перед банком

чи достовірно її відсутності, то справу необхідно передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Постанову Апеляційного суду Черкаської області від 10 липня 2018 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк