Провадження № 22-ц/801/648/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бойко В. М.
Доповідач:Панасюк О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2020 рокуСправа № 127/28210/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Панасюка О.С. (суддя - доповідач),

суддів Берегового О. Ю., Стадника І. М.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області у складі судді Бойка В. М. від 13 січня 2020 року, -

в с т а н о в и в:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду цим позовом, за яким просила стягувати з ОСОБА_2 на її користь аліменти на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття.

На обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що 22 жовтня 2007 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 , від якого ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син ОСОБА_3 . Сімейні відносини між сторонами не склались, дитина перебуває на її утриманні. ОСОБА_2 з моменту народження сина практично не надавав матеріальної допомоги.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13 січня 2020 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) ОСОБА_2 щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, з 15 жовтня 2019 року до досягнення дитиною повноліття. Вирішено питання про судові витрати у справі.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що малолітній ОСОБА_3 проживає з матір`ю, а тому ОСОБА_2 відповідно до приписів статтей 180, 182, 184 Сімейного кодексу України (далі СК України) зобов`язаний надавати утримання - сплачувати аліменти - на дитину до досягнення нею повноліття. Мотивів щодо визначення розміру аліментів рішення не містить.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду скасувати, в задоволенні позову відмовити.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що суд першої інстанції розглянув справу без його участі та за відсутності відомостей про його повідомлення про час і місце розгляду справи. Син проживає з ним і перебуває на його утриманні, а тому підстав для сплати аліментів матері дитини немає.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона підлягає задоволенню з огляду на таке.

Частинами першою - третьою статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом статті 374 ЦПК України апеляційний суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення або змінює рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з порушенням норм процесуального права або неправильним застосуванням норм матеріального права (стаття 376 ЦПК України).

Зокрема, розгляд справи судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим) є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, якщо учасник справи обґрунтовує апеляційну скаргу такою підставою (пункт 3 частини третьої статті 376 ЦПК України).

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає з огляду на таке.

Як видно зі зворотного повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення ухвала про відкриття спрощеного позовного провадження у справі, направлена ОСОБА_1 , повернулась до суду із відміткою про невручення «за закінченням терміну зберігання» (а. с. 25).

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року і відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

Зокрема, у пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» (далі - ЄСПЛ) та пункті 23 рішення ЄСПЛ «Гурепка проти України N 2» наголошено, що принцип рівності сторін - один зі складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, за змістом якого кожна сторона повинна мати розумну можливість обстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її у суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Згідно з частинами першою, четвертою та п`ятою статті 277 ЦПК України питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Якщо відповідач в установлений судом строк подасть заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, суд залежно від обґрунтованості заперечень відповідача постановляє ухвалу про:

1) залишення заяви відповідача без задоволення;

2) розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

Якщо відповідач не подасть у встановлений судом строк такі заперечення, він має право ініціювати перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження лише у випадку, якщо доведе, що пропустив строк з поважних причин.

За змістом частини п`ятої статті 187, частини п`ятої статті 128 ЦПК України ухвала про відкриття спрощеного позовного провадження повинна відповідати таким самим вимогам щодо її вручення учасникам справи як і судова повістка, зокрема бути вручена з таким розрахунком, що особи, які беруть участь у справі, мали достатньо часу для підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до розгляду.

Відповідно до частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Отже, приписи ЦПК України не дозволяють дійти висновку, що повернення повістки (ухвали про відкриття спрощеного позовного провадження) з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» є доказом належного інформування відповідача про час і місце розгляду справи.

Такий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року, справа № 752/11896/17, провадження № 14-507 цс 18.

Таким чином, суд першої інстанції фактично ухвалив судове рішення у справі, не пересвідчившись у тому, що відповідачу взагалі відомо про наявність цього позову, що є обов`язковою підставою для скасування судового рішення з огляду на порушення принципу змагальності сторін, за змістом якого учасники справи мають рівні права щодо здійснення своїх процесуальних прав та обов`язків (частина друга статті 12 ЦПК України), що узгоджується із практикою ЄСПЛ та Верховного Суду.

Чепрез на відсутність повідомлення про відкриття провадження у справі відповідач був позбавлений можливості подати відзив на позовну заяву та докази, на підтвердження своїх заперечень проти вимог позивачки, а тому в силу приписів частини третьої статті 367 ЦПК України апеляційний суд не має підстав відмовити у прийнятті доказів, поданих ОСОБА_2 до апеляційної скарги.

Так, апеляційний суд установив, що 21 жовтня 2007 року сторони зареєстрували шлюб, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14 червня 2018 року було розірвано (а. с. 11)

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 22 травня 2008 року, ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син ОСОБА_3 (а. с. 5).

Згідно з довідками виконавчого комітету Метанівської сільської ради Теплицького району Вінницької області № 75 від 30 січня 2020 року, № 189 від 12 лютого 2020 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживають без реєстрації на території Метанівської сільської ради Теплицького району Вінницької області за адресою: АДРЕСА_1 ( АДРЕСА_1

ОСОБА_3 , 2008 року народження, навчається в 6 класі Метанівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 1 (довідка Метанівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 1 від 31 січня 2020 року на а. с. 41)

Натомість, подана позивачкою довідка № 3637 від 24 вересня 2019 року МКП «Київська» про те, що малодітній ОСОБА_3 проживає з ОСОБА_1 у АДРЕСА_4 , не відповідає змісту самої позовної заяви, у якій вона вказала, що фактично проживає по АДРЕСА_5 , а тому посилатись на цю довідку, як на доказ проживання малолітнього сина сторін з матір`ю, суд першої інстанції не мав.

За змістом частини третьої статті 181 СК України право на стягнення коштів на утримання дитини (аліментів) за рішенням суду належить тому з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Отже, оскільки малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає з батьком ОСОБА_2 , то підстав для стягнення аліментів з нього на користь матері дитини ОСОБА_1 немає.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 13 січня 2020 року скасувати.

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , АДРЕСА_6 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , АДРЕСА_7 , 1152 (одну тисячу сто п`ятдесят дві) грн 60 к. у відшкодування судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий О. С. Панасюк

Судді: О. Ю. Береговий

І. М. Стадник