ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4835/20 Справа № 191/4895/18 Суддя у 1-й інстанції - Кухар Д. О. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Каратаєвої Л.О.

за участю секретаря судового засідання Бондаренка В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Акцент-Банк» на рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 лютого 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до акціонерного товариства «Акцент-Банк» про визнання договору недійсним та стягнення збитків,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2018 року АТ «Акцент-Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначив, що АТ «Акцент-Банк» є правонаступником прав та обов`язків ПАТ «Акцент-Банк», у зв`язку з тим, що рішенням загальних зборів акціонерів від 25.04.2018 року змінено організаційно-правову форму та назву позивача з ПАТ «Акцент-Банк» та АТ «Акцент-Банк» про що зазначено у п.1.1. Статуту АТ «Акцент-Банк».

Відповідно до укладеного договору №ABH0RG173950247 від 04.09.2016 року ОСОБА_1 04.09.2016 року отримала кредит у розмірі 24 742.63 грн зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 0.12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Заява позичальника разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», які викладені на сайті банку http://a-bank.com.ua/terms, Тарифами складає між ним і Банком кредитно - заставний договір ( далі Договір).

Відповідач був ознайомлений і згоден з «Умовами та правилами надання банківських послуг», Банком надана повна інформація про умови кредитування, що підтверджується підписом Відповідача в Заяві позичальника.

Відповідно до умов Договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку : щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за процентами, комісією, а також інші витрати згідно Умов.

Позивач неодноразово вживав заходів досудового врегулювання спору шляхом направлення Відповідачу SMS-повідомлень та дзвінків з вимогою виконати взяти на себе зобов`язання.

У порушення зазначених норм закону та умов договору Відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав.

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 13.09.2018 року має заборгованість 64301.13 грн , яка складається з наступного: - 23028.07 грн - заборгованість за кредитом; - 36.10 грн - заборгованість по процентами за користування кредитом; - 20783.91 грн - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; - 16914.91 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; а також штрафи відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: - 500.00 грн - штраф (фіксована частина). - 3038.14 грн - штраф (процентна складова).

У зв`язку з цим, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №ABH0RG173950247 від 04.09.2016 року у розмірі 64301,13 грн , а також судові витрати по сплаті судового збору (а.с.3-4).

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з зустрічним позовом до до АТ «Акцент-Банк» про визнання договору недійсним та стягнення збитків.

В обґрунтування зустрічного позову зазначила, що в провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом АТ «Акцент-Банк» до неї про стягнення заборгованості, згідно якої позивач просить стягнути з неї заборгованість за кредитним договором № ABH0RG173950247 від 04.09.2016 року у розмірі 64 301,13 грн, станом на 13.09.2018 року. З даним позовом позивач не згодна з огляду на наступне.

Так, 04.09.2016 року між ОСОБА_1 з однієї сторони та ПАТ «Акцент-Банк» з іншої сторони був укладений договір № ABH0RG173950247 про надання їй споживчого кредиту в сумі 24 742,64 грн.

Відповідно до п.п. «а», п. 10 Договору кредит надається Позичальнику на наступні цілі : Оплати/часткової оплати товару згідно з переліком (надалі «Товар») шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок ФЛП ОСОБА_3 (надалі «Продавець») № НОМЕР_1 , у ПАТ «А-Банк», МФО 307770, код ЄДРПОУ , а саме за вікна/двері металопластикові конструкції ПВХ.

Договір № АХ 00263 на виготовлення ПВХ конструкцій від 04.09.2016 року нею був укладений із ФОП ОСОБА_4 , згідно п. 3.2 якого вироби мають бути передані ОСОБА_1 на протязі 21 робочого дня, але до цього часу досі не передані.

Жодних договірних відносин саме із ФЛП ОСОБА_3 вона не має і ніколи не мала. Згідно відповіді, яка надійшла на виконання ухвали суду, Банк перерахував грошові кошти на поточний рахунок ФЛП ОСОБА_3 : - згідно платіжного доручення BLFZ0BIL91 від 05.09.2016 рокув сумі 23 791 грн; - згідно платіжного доручення № 01OU від 05.09.2016 року в сумі 951,64 грн.

На рахунок ФОП ОСОБА_4 кошти перераховані не були.

При укладанні даного правочину її волевиявлення було направлено на отримання кредиту для перерахування його банком на рахунок ФОП ОСОБА_4 , з якою був укладений договір на виготовлення та встановлення вікон/дверей металопластикових конструкцій ПВХ, з ОСОБА_3 , якій були перераховані кошти ніякого договору не укладалось.

Представник ПАТ «Акцент-Банк», з яким позивач укладала кредитний договір запевнив її, що кошти будуть переведені на рахунок ФОП ОСОБА_4 в рахунок оплати послуг за договором № АХ 00263 на виготовлення ПВХ конструкцій, адже саме це і спонукало її укласти договір з банком.

Оскільки позивач при укладанні правочину з банком не бажала настання такого наслідку, як перерахування грошових коштів на рахунок невідомої їй особи ФЛП ОСОБА_3 , що є повністю очевидним, а підписала заяву позичальника будучи введеною в оману представником банку, даний договір можна вважати таким, що вчинений під впливом обману (а.с.83-88).

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 лютого 2020 року в задоволенні позовних вимог акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Акцент-Банк» про визнання договору недійсним та стягнення збитків задоволено частково.

Визнано недійсним договір № ABH0RG173950247 від 04.09.2016 року, укладений між ОСОБА_5 та Публічним акціонерним товариством «Акцент-Банк».

Стягнуто з Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на користь ОСОБА_2 матеріальні збитки, спричинені під впливом обману в розмірі 7400 грн, а також моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. В задоволенні іншої частини зустрічних позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 квітня 2020 року вирішено питання щодо судового збору (а.с.150-151).

Не погодившись з рішенням суду, акціонерне товариство «Акцент-Банк» звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги акціонерне товариство «Акцент-Банк» задовольнити, в задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено деякі обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки наданих суду доказів.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за потрібне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно Заяви Позичальника № ABH0RG173950247 від 04.09.2016 року, ОСОБА_1 звернулась до ПАТ «Акцент-Банк» з даною заявою про надання їй строкового кредиту на наступних умовах : сума та валюта кредиту : 24742,64 грн., строк кредиту 36 місяців з 04.09.2016 року по 03.09.2019 року, включно; відсоткова ставка (фіксована) 0,12% річних; одноразова винагорода за надання фінансового інструменту 951,64 грн., щомісячна винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 989,71 грн.

Пунктом 6,7 Заяви Позичальника зазначено, що позичальник при здійсненні погашення за кредитом сплачує Банку за розрахунково-касове обслуговування платню в розмірі, вказаному в Умовах та Правилах Банку. Щомісячний платіж у сумі 1678,3 грн., період сплати з «17» по «21» число кожного місяця.

Згідно п.10 Заяви Позичальника, кредит надається позичальнику на наступні цілі : оплати/часткової оплати товару згідно з переліком шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок ФЛП ОСОБА_3 № НОМЕР_1 , у ПАТ «А-Банк», МФО : 307770, код ЄДРПОУ : : окна/двері металопластикові конструкція ПВХ 1 шт. на суму 355791,0 грн.

Сукупна вартість кредиту з урахуванням вартості усіх сукупних послуг зазначені в Довідці про умови кредитування, яка є невід`ємною частиною цієї Заяви. Платежі з повернення кредиту, сплати відсотків за його використання та інших платежів за цією Заявою здійснюються щомісячно, рівними частинами у сумах, в порядку та на умовах, що визначені в Заяві та відповідно до Графіку платежів, який є невід`ємним додатком до цієї Заяви ( п.12 Заяви Позичальника).

Згідно розрахунку заборгованості ОСОБА_1 станом на 13.09.2018 року має перед АТ «Акцент-Банк» заборгованість в розмірі 64301.13 грн , яка складається з наступного: - 23028.07 грн - заборгованість за кредитом; - 36.10 грн - заборгованість по процентами за користування кредитом; - 20783.91 грн - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; - 16914.91 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; а також штрафи відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: - 500.00 грн - штраф (фіксована частина). - 3038.14 грн - штраф (процентна складова).

Згідно Умов та Правил надання банківських послуг позивач за зустрічним позовом зобов`язалася використовувати кредит на цілі, зазначені в Заяві, а саме на придбання товару : окна/двері металопластикові конструкція ПВХ 1 шт. в розмірі 25791,00 грн., але даний товар нею не був придбаний та зазначені кошти були перераховані на рахунок іншої особи, ніж це зазначено в Договорі від 04.09.2016 року.

22.03.2017 року ОСОБА_2 звернулася до Синельниківського ВП ГУНП в Дніпропетровській області з заявою-повідомленням про вчинення шахрайських дій, згідно якої просила внести відповідні відомості до ЄРДР, визнати її потерпілою від кримінального злочину, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, та невідкладно розпочати досудове розслідування. Дана заява була прийнята слідчим СВ Синельниківського ВП, що підтверджується талоном-повідомленням №69.

З копії Витягу з кримінального провадження № 0000489, внесеного до ЄРДР 22.03.2017 року за заявою ОСОБА_6 за ознаками кримінального правопорушення, ч.1 ст.190 КК України, вбачається, що 22.03.2017 року до Синельниківського ВП з заявою звернулась ОСОБА_2 про те, що 04.09.2016 року вона, перебуваючи за адресою : АДРЕСА_1 , замовила виготовлення та установку вікон в своїй оселі, на загальну суму 25 791,00 грн., про що з ФОП ОСОБА_4 було укладено договір АХ00263 від 04.09.2016 року, при цьому вказана сума була переведена на рахунок ФОП ОСОБА_3 , але до теперішнього часу роботи не виконані, гроші не повернуті заявниці.

Постановою прокурора Синельниківської місцевої прокуратури від 12.05.2017 року було визначено підслідність кримінального правопорушення у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000489 від 22.03.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, за слідчим відділом Дніпровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетрвській області.

З копії Договору індивідуального номеру заказу АХ 00263 від 04.09.2016 року, укладеного між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_4 передбачено, що замовник доручає, а виконавець зобов`язується організувати роботи по виготовленню та передачі у власність ПВХ конструкцій за максимальними розцінками виконавця. Замовник зобов`язується сплатити та прийняти готові вироби та работу згідно умовам дійсного договору. Загальна площа виробу складає 10.38 м.2, колір профіля білий, заповнення 4-16-4, профіль ПВХ ROTTA. Також зазначено, що виконавцем є ФОП « ОСОБА_4 »

Пунктом 2 Договору передбачено, що вартість виробу складає 25791 грн., завдаток 23791 грн., борг до передачі у власність 2000 грн.

Замовник зобов`язується сплатити вартість виробу 25791 грн. ( п.3, пп.3.1 Договору).

Пунктом 3.2 Договору передбачено, що після виконання п.3.1 Виконавець зобов`язується передати у власність замовника виготовлені вироби впродовж 21-го робочого дня.

Згідно копій квитанцій № Р24А154469050А16767 від 10.10.2016 року ОСОБА_1 сплатила на користь ПАТ «А-Банк» в рахунок погашення кредиту 2000 грн., а згідно квитанції Р24А171653186А19504 від 21.11.2016 року сплатила 1700 грн. Загальна сума погашеного кредиту складає 3700 грн.

15.12.2016 року та 23.02.2017 року ОСОБА_1 зверталась до ПАТ «Акцент-Банк» про надання інформації з приводу перерахування Банком грошових коштів на поточний рахунок ФЛП ОСОБА_3 або на поточний рахунок ФОП ОСОБА_4 відповідно до договору № ABH0RG173950247 від 04.09.2016 року і якщо Банк перераховував, то коли і в яких сумах. Також, ОСОБА_1 було зазначено, що ніяких договірних відносин саме із ФЛП ОСОБА_3 вона не має і ніколи не мала, а договір № АХ00263 на виготовлення ПВХ конструкцій від 04.09.2016 року нею був укладений із ФОП ОСОБА_4 , згідно з п.3.2 якого вироби мають бути передані їй на протязі 21 робочого дня, але досі не передані.

На виконання ухвали Синельниківського міськрайонного суду від 14.06.2019 року, АТ «Акцент-Банк» надіслав копії платіжного доручення № BLFZ0BIL91 від 05.09.2016 року проведено перерахування грошових коштів в сумі 23791,00 грн. на рахунок ФОП ОСОБА_3 ; платіжного доручення № 01OU від 05.09.2016 року проведено утримання комісії з ФОП ОСОБА_3 , який є постачальником товару в сумі 951,64 грн.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості зустрічних позовних вимоги, оскільки ОСОБА_1 належними доказами підтверджено, що при укладенні кредитного договору її було введено в оману. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог Банку, суд першої інстанції виходив з їх безпідставності.

Однак, колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно вимог ст. 215-235 ЦК України особа, яка вважає, що її речові права порушені, має право звернутися до суду з позовом про визнання відповідної угоди недійсною.

Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року роз`яснено судам, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись до суду з зустрічним позовом, ОСОБА_1 вказує на те, що кредитний договір було вчинено під впливом обману зі сторони АТ «Акцент-Банк» Однак, позивач не надав будь-яких доказів того, що на момент укладення правочину відповідач замовчував певні обставини та ввів позивача в оману.

Разом з тим, підписуючи кредитний договір, ОСОБА_1 погодилася з його змістом та умовами, зокрема, і в частині визначення розміру процентів, які підлягають сплаті за користування кредитними коштами.

Колегія суддів зазначає, що оспорюваний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; у договорі міститься повна інформація стосовно умов кредитування.

Позивач не надала доказів щодо введення її в оману під час укладення кредитного договору, оскільки перед його підписанням вона мала можливість ознайомитися з текстом та умовами договору та власноручно його підписала. Вона з власної ініціативи звернулася за отриманням кредиту до вільно обраного нею банку, отримавши від останнього всю передбачену законодавством інформацію перед укладанням договору.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що у задоволенні зустрічних позовних вимог слід відмовити.

Щодо вимог Банку про стягнення заборгованості, колегія суддів зазначає наступне.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Як вбачається з матеріалів справи, що 04 вересня 2016 року між сторонами укладено кредитний договір. Позивачем підписано заяву № ABH0RG173950247, де зазначено, що ОСОБА_1 просить надати їй строкововий кредит на наступних умовах : сума та валюта кредиту: 24 742,64 грн, строк кредиту 36 місяців з 04.09.2016 року по 03.09.2019 року, включно; відсоткова ставка (фіксована) 0,12% річних; одноразова винагорода за надання фінансового інструменту 951,64 грн., щомісячна винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 989,71 грн (а.с.7).

Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З наданої позивачем довідки про стан та історію заборгованості за кредитним договором № ABH0RG173950247 від 04.09.2016 року, вбачається, що заборгованість нарахована за період, що відповідає умовам договору. Строк кредитного договору становить 36 місяців.

Так, заборгованість відповідача перед позивачем складає 64301.13 грн, з яких: - 23028.07 грн - заборгованість за кредитом; - 36.10 грн - заборгованість по процентами за користування кредитом; - 20783.91 грн - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; - 16914.91 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; а також штрафи відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: - 500.00 грн - штраф (фіксована частина). - 3038.14 грн - штраф (процентна складова).

Визначаючи розмір боргу, колегія суддів виходить з розрахунку, який надано Банком, оскільки відповідачем цей розрахунок не спростований і свій не надано.

Відповідач не спростував факт отримання кредитних коштів та частково сплачував заборгованість за договором, отже, не заперечував факт укладення кредитного договору, тому колегія суддів вважає, що з ОСОБА_7 на користь Банку слід стягнути заборгованість за кредитом у розмірі 23 028.07 грн.

Щодо стягнення заборгованості за процентами, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з заяви № ABH0RG173950247, розмір процентної ставки погоджений сторонами та становить 0,12% річних.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що з ОСОБА_7 на користь Банку слід стягнути заборгованість по процентами за користування кредитом у розмірі 36,10 грн.

Щодо стягнення заборгованості за комісією, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається із умов укладеного між сторонами договору, відповідач зобов`язалась сплачувати на користь банку комісію у розмірі 989,71 грн, щомісяця. Заборгованість по сплаті комісії становить 20783.91 грн .

Відповідно до вимог законодавства, що було чинним станом на день укладення між сторонами даного кредитного договору від 22 березня 2017 року: Згідно з пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 (чинних на час укладення договору), банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

За положеннями абзацу 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Згідно із цим Законом послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1).

Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.

Вказаний правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року в справі № 6-2071цс16, а також Верховним Судом у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 02 жовтня 2019 року у справі № 756/448/17.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги про стягнення зі відповідача заборгованості за комісією, не підлягають задоволенню, з вище вказаних підстав.

Щодо стягнення штрафних санкцій у вигляді пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором у розмірі 16914.91 грн, а також штрафи відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: - 500.00 грн - штраф (фіксована частина). - 3038.14 грн - штраф (процентна складова), колегія суддів зазначає натупне.

У наданій заяві № ABH0RG173950247, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, а надана

Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ Акцент-банк не може бути належним доказом, оскільки не містить підпису відповідача та не свідчить про ознайомлення із даними умовами та правилами.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості у вигляді пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором , а також штрафів, не підлягають задоволенню, з вище вказаних підстав.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового судового рішення.

На підставі ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_2 на користь акціонерного товариства «Акцент-Банк» підлягає стягненню сума судових витрат, сплачених при подачі позовної заяви та апеляційної скарги пропорційно до суми задоволених позовних вимог в розмірі 3 881,55 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Акцент-Банк» задовольнити частково.

Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 лютого 2020 року скасувати.

Позовні вимоги акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь акціонерного товариства «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором № ABH0RG173950247 від 04 вересня 2016 року у розмірі 23 064, 17 грн, з яких: 23 028, 07 грн - заборгованість за кредитом; - 36, 10 грн - заборгованість по процентами за користування кредитом.

У задоволенні решти вимог акціонерного товариства «Акцент-Банк» відмовити.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до акціонерного товариства «Акцент-Банк» про визнання договору недійсним та стягнення збитків відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь акціонерного товариства «Акцент-Банк» судовий збір у розмірі 3 881,55 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: