Миколаївський апеляційний суд
Справа №487/5074/18
Провадження № 22-ц/812/2007/20
У Х В А Л А

18 грудня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Яворської Ж.М., розглянувши апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Мельник Інни Валеріївни на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 травня 2020 року ухвалене у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - Регіональний сервісний центр МВС України у Миколаївській області, приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Ягужинська Катерина Тарасівна, про визнання договору купівлі-продажу, договору дарування недійсними, визнання особистою власністю майна набутого під час шлюбу,-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 травня 2020 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 .

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя:

визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 ;

припинено право власності ОСОБА_1 на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5500,00 грн., на проведення експертизи - 1800,00 грн. та 3014,87 грн. судового збору.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи Регіональний сервісний центр МВС України у Миколаївській області, приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Ягужинська К.Т. про визнання договору купівлі-продажу, договору дарування недійсними, визнання особистою власністю майна набутого під час шлюбу відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Мельник І.В., подав на нього апеляційну скаргу, заявивши клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 27 листопада 2020 року вказані в клопотання про поновлення строку причини визнано неповажними, а апеляційну скаргу залишено без руху для подання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду із зазначенням інших підстав для такого поновлення.

Постановляючи ухвалу про залишення апеляційної скарги без руху, суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідно до ч. 2 п. 2 Закону, процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" опубліковано у державному друкованому засобі масової інформації "Голос України" 16 липня 2020 року.

Проте, ОСОБА_1 та його адвокат протягом двадцятиденного строку не звертались до суду з заявою про продовження процесуального строку.

Крім того, не заслуговують на увагу посилання, в клопотанні про поновлення строку, на те, що адвокат Мельник І.В. знаходилася на лікарняному у зв`язку з вагітністю та пологами, оскільки вказана причина пропуску строку не може бути поважною враховуючи те, що ОСОБА_1 не був позбавлений можливості скористатися послугами іншого адвоката для складання апеляційної скарги.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Конструкція ст.357 ЦПК України передбачає можливість для скаржника надання інших підстав для поновлення строку у випадку, якщо вказані ним підстави визнані неповажними. І скаржник мав би відповідально віднестись до викладення інших підстав для поновлення строку з наданням відповідних доказів.

17 грудня 2020 року, поштовим відправленням, від представника ОСОБА_1 адвоката Мельник І.В. надійшла нова заява про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 травня 2020 року.

Мотивуючи заяву представник вказує, що копію оскаржуваного рішення отримано нею 25 травня 2020 року, сам же ОСОБА_1 таку не отримував, оскільки з жовтня 2019 року по теперішній час проживає та працює за межами міста Миколаєва, тому не мав змоги навіть ознайомитись з повним текстом оскаржуваного рішення.

Зі змісту ч.7 ст. 272 ЦПК України вбачається, що якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що її вручено й особі, яку він представляє.

За такого, доводи щодо неотримання ОСОБА_1 копії оскаржуваного рішення суд відхиляє, оскільки такі спростовуються матеріалами справи, а саме відміткою про отримання такої адвокатом Мельник І.В., яка діє в інтересах особи, що подала апеляційну скаргу (т.2 а.с. 175).

Крім того, заява містить доводи щодо встановлення на території України карантинних обмежень, які діють і до теперішнього часу та роз`яснень Верховного Суду щодо спірних питань застосування законодавства про продовження процесуальних строків під час дії карантину, відповідно до яких процесуальні строки продовжуються автоматично на строк дії карантину.

Проте, вказане не може бути прийняте до уваги, як підставу для поновлення пропущеного строку, з огляду на наступне.

02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), яким розділ ХІІ "Прикінцеві положення" ЦПК України доповнено пунктом 3, за змістом якого строки, визначені в тому числі ст. 354 цього Кодексу продовжуються на строк дії такого карантину.

Законом України від 18 червня 2020 року, який набрав чинності 17 липня 2020 року, № 731-ІХ пункт 3 розділу ХІІ "Прикінцеві положення" ЦПК України викладено в новій редакції:

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином".

Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України від 18 червня 2020 року № 731-ІХ передбачено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 розділу ХІІ "Прикінцеві положення" в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Оскільки вказаний закон набув чинності 17 липня 2020 року, тому 20-ти денний строк сплив 06 серпня 2020 року, а апеляційну скаргу скаржника було подано 12 листопада 2020 року, тобто тоді, коли законодавчо встановлене продовження процесуальних строків вже не діяло.

ОСОБА_1 та його адвокат протягом двадцятиденного строку не звертались до суду з заявою про продовження процесуального строку.

Доказів, що неможливість подання, як апеляційної скарги, так і заяви про поновлення пропущеного процесуального строку на подання такої, пов`язана з діючими карантинними обмеженнями, суду апеляційної інстанції не надано, хоча це є процесуальним обов`язком особи, яка подала апеляційну скаргу (ч.1 ст.81 ЦПК України).

Частиною 6 статті 81 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За такого, особою, яка подала апеляційну скаргу не надано суду доказів, які б свідчили про поважність причин пропуску строку апеляційного оскарження рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 травня 2020 року, а поновлення строку за підстав, які не видаються переконливими, ЦПК України не передбачено.

Крім того, судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у справі. Поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду без доведеності поважності причин не забезпечує рівноваги між інтересами сторін та правової визначеності у цивільних правовідносинах, які є складовими принципу верховенства права, проголошеного ст. 8 Конституції України.

У пункті 46 рішення від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України» (заява № 32053/13) Європейський суд з прав людини констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами («Ryabykh v. Russia», заява № 52854/99, пункти 51 і 52, ECHR 2003-Х).

Разом з тим, у пункті 47 наведеного рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (з урахуванням практики її застосування Європейським судом з прав людини) передбачено обов`язок мотивувати судове рішення про поновлення пропущених строків на оскарження. Зокрема, Європейський суд з прав людини спеціально і однозначно висловився стосовно того, що національний суд зобов`язаний мотивувати поновлення строку на оскарження і пересвідчитись, що підстави для поновлення строку виправдовують втручання у принцип res judicata (параграф 47 рішення у справі "Устименко проти України", параграф 41 рішення у справі "Пономарьов проти України").

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував на порушення, які допускали українські суди внаслідок необґрунтованості причин втручання у принцип res judicata. Як зазначено вище, окрему увагу ним було приділено випадкам, коли судді поновлювали строк без надання будь-яких додаткових пояснень про "поважні причини".

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд у своїй постанові від 13 червня 2018 року у справі № 2-24/10 (провадження № 61-7640св18).

За таких обставин, слід дійти висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження за вказаною апеляційною скаргою, оскільки причини пропуску строку є неповажними та такими, що не підтверджені відповідними доказами, спростовуються матеріалами справи та порушують принцип res judicata (правової визначеності).

З урахуванням наведеного, у відкритті апеляційного провадження за вказаною апеляційною скаргою слід відмовити.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду у разі повернення заяви або скарги.

Ураховуючи викладене, сплачений ОСОБА_1 судовий збір за квитанцією № 0.0..1 від 04 листопада 2020 року на суму 10515 (десять тисяч п`ятсот п`ятнадцять) гривень підлягає поверненню.

Керуючись ст.7 Закону України «Про судовий збір», ст. ст. 357, 358 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Визнати неповажними причини пропуску процесуального строку ОСОБА_1 на апеляційне оскарження рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 травня 2020 року.

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Мельник Інни Валеріївни на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 травня 2020 року ухвалене у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - Регіональний сервісний центр МВС України у Миколаївській області, приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Ягужинська Катерина Тарасівна, про визнання договору купівлі-продажу, договору дарування недійсними, визнання особистою власністю майна набутого під час шлюбу відмовити.

Повернути ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 10515 (десять тисяч п`ятсот п`ятнадцять) гривень, згідно квитанції № 0.0..1 від 04 листопада 2020 року.

Ухвала набирає законної сили з дня її постановлення і з цього часу протягом тридцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду.

Інформацію щодо справи можна отримати на офіційному веб-порталі судової влади України за веб-адресою сторінки Миколаївського апеляційного суду: https:// mka.court.gov.ua.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду Ж.М. Яворська