ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/819/156/20 Доповідач Семиженко Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2020 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Семиженка Г.В.,

суддів: Базіль Л.В.,

Орловської Н.В.,

секретар Дундич А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Херсоні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Херсонського міського суду Херсонської області, ухваленого 18 жовтня 2019 року у місті Херсоні під головуванням судді Прохоренко В.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 від імені ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання кредитного та іпотечного договорів недійсними,

ВСТАНОВИВ:

у жовтні 2016 року ОСОБА_1 від імені ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що 11 квітня 2008 року між ним та Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» було укладено кредитний договір № 2102/0408/88-012, за яким ОСОБА_2 на споживчі цілі було надано грошові кошти у розмірі 55000 доларів США під 11,90 % річних на строк з 11 квітня 2008 року по 11 квітня 2018 року, за додатком № 1 до договору сума щомісячного ануїтентного платежу в рахунок погашення заборгованості за кредитом складала 458 доларів США, в забезпечення виконання кредитного договору 11 квітня 2008 року між ОСОБА_3 та зазначеною банківською установою у нотаріальній формі було укладено іпотечний договір з накладенням заборони відчуження, предметом якого є двокімнатна квартира АДРЕСА_1 , 25 травня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимог за кредитами, за яким кредитором у даних зобов`язаннях стало Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», 15 червня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимог за кредитами, за яким кредитором у даних зобов`язаннях є Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк», вважаючи, що кредитний та іпотечний договори не відповідають вимогам чинного законодавства України та підлягають визнанню недійсними, оскільки в порушення п. п. 2.1, 2.2, 2.4, 3.1, 3.2, 3.3, 3.4, 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту відповідач не надав позивачу у письмовій формі інформацію про наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі між зобов`язаннями споживача, тип процентної ставки (фіксована, плаваюча тощо), переваги та недоліки пропонованих схем кредитування, орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за кредитом, вартості усіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту (у тому числі на користь третіх осіб - страховиків, оцінювачів, реєстраторів, нотаріусів тощо), вартість погашення кредиту, включаючи кількість платежів, їх періодичність та обсяги, можливості та умови дострокового повернення кредиту з обов`язковим зазначенням бази їх розрахунку (зазначається сума, на підставі якої робиться розрахунок, зокрема сума наданого кредиту, сума непогашеного кредиту, фіксована сума, тощо), також відповідач не попередив позивача, що валютні ризики під час виконання зобов`язання за кредитним договором несе позивач, не надав інформацію щодо методики визначення валютного курсу, строків і комісій, пов`язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов`язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним, зміст складеного відповідачем кредитного договору та додатку до нього не містить інформації про умови кредитування та сукупної вартості кредиту, переліку розміру і базу розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що пов`язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення, перелік і розмір інших фінансових зобов`язань споживача, які виникають на користь третіх осіб за вимогами законодавства України та/або умовами кредитного договору (страхові платежі під час страхування предмета застави, життя та працездатності споживача, розміру зборів до Пенсійного фонду України, комісії під час купівлі-продажу іноземної валюти для погашення кредиту та процентів за користування ним, біржових зборів, послуг реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо), розміру платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту (у тому числі на користь третіх осіб - страховиків, оцінювачів, реєстраторів, нотаріусів) за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до Правил 168, сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов`язань споживача, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту у їх процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором у вигляді реальної процентної ставки (у процентах річних) та абсолютного значення подорожчання кредиту, вид і предмет кожної супутньої послуги, яка надається споживачу, обґрунтування вартості супутньої послуги (нормативно - правові акти щодо визначення розмірів зборів та обов`язкових платежів, тарифів нотаріусів, страхових компаній, суб`єктів оціночної діяльності, реєстраторів за надання витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про наявність чи відсутність обтяжень рухомого майна, інших реєстрів тощо), умови відкриття, ведення та закриття такого рахунку, тарифи та всі суми коштів, які споживач має сплатити за договором банківського рахунку у зв`язку з отриманням кредиту, його обслуговуванням і погашенням.

Навмисні порушення з боку відповідача призвели до порушення прав позивача як споживача, передбачених ч. 1 ст. 15, ч. 5 ст. 11, ст. ст. 18, 19, п. п.) 5, 7 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживача», зі змісту висновку експертного економічного дослідження № 23 від 05 жовтня 2016 року вбачається, що платежу в сумі 458 доларів США, зазначеного в графіку погашення кредиту, не вистачає для погашення щомісячної основної заборгованості (тіла кредиту) та процентів за користування кредитом відповідно до умов кредитного договору, дані про реальну процентну ставку і абсолютне значення подорожчання кредиту у кредитному договорі і додатках до нього відсутні, відповідач при укладенні кредитного договору замовчав та перекрутив реальну ціну фінансової послуги, вказане свідчить, що формування волі позивача щодо укладення спірного правочину відбувалося під впливом інформації, що не відповідала дійсності та створювала помилкове уявлення про ціну фінансової послуги, між сторонами у кредитному договорі не було досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов, так як позивач був введений в оману і позбавлений можливості реально оцінити сукупну вартість кредиту, можливі валютні ризики та доцільність укладення кредитного договору, тому волевиявлення позивача не було вільним та не відповідало його внутрішній волі під час укладення кредитного договору, у позові просив:

- визнати недійсним кредитний договір № 2102/0408/88-012 від 11 квітня 2008 року;

- визнати недійсним з моменту вчинення іпотечний договір від 11 квітня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Новіковою Л.В., зареєстрований в реєстрі за № 892, з накладенням заборони на відчуження, зареєстрованої в реєстрі за № 893;

- зняти заборону відчуження зазначеного в іпотечному договорі нерухомого майна, зареєстровану в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за № 893 та виключити запис з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 18 жовтня 2019 року позовні вимоги задоволено, ухвалено:

-визнати недійсним кредитний договір № 2102/0408/88-012 від 11 квітня 2008 року, укладений між ОСОБА_2 та Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», правонаступником якого в своє чергу є Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк», назву якого змінено на Акціонерне товариство «Альфа-Банк»;

-визнати недійсним з моменту вчинення іпотечний договір від 11 квітня 2008 року, укладений між ОСОБА_3 та Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», правонаступником якого в своє чергу є Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк», назву якого змінено на Акціонерне товариство «Альфа-Банк»;

-зняти заборону відчуження нерухомого майна, зазначеного в іпотечному договорі від 11 квітня 2008 року, укладеного між ОСОБА_3 та Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», правонаступником якого в своє чергу є Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк», назву якого змінено на Акціонерне товариство «Альфа -Банк», що зареєстрована в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за № 893 та виключити з Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна запис за реєстраційним номером 893.

В апеляційній скарзі Акціонерного товариства «Альфа-Банк» з посиланням на незаконність та необґрунтованість рішення суду поставлено питання про його скасування та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування скарги зазначено, що текст підписаного сторонами договору про іпотечний кредит свідчить про досягнення між ними згоди щодо усіх істотних умов договору до моменту реальної передачі грошових коштів, які були надані позивачу для придбання житла, часткове виконання позивачем умов кредитного договору протягом майже семи років свідчить про те, що ним схвалені умови договору про іпотечний кредит та підтримувались правовідносини між сторонами, матеріали справи не містять доказів на спростування презумпції правомірності правочину в цілому, позивачем не спростовано, що під час укладення кредитного договору він діяв свідомо та вільно, враховуючи власні інтереси, добровільно погодився з його умовами, визнавши при цьому характер правочину та всі його істотні умови, договори між сторонами укладено у 2008 році, позивач звернувся до суду з позовом у 2016 році з пропуском строку позовної давності, увесь цей час визнавав договірні відносини та дійсність самих договорів, виконував їх умови фактично.

У заяві представника відповідача від 05 грудня 2019 року у випадку залишення рішення суду без змін поставлено питання про накладення арешту на предмет іпотеки двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 на підставі ст. 1057-1 ЦК України.

У відзиві адвоката Хом`ячука Ю.П від імені ОСОБА_2 на апеляційну скаргу висловлена позиція щодо відсутності передбачених законом підстав для її задоволення.

У судовому засіданні при апеляційному розгляді справи представники сторін свої процесуальні позиції підтримали, при цьому ОСОБА_1 від імені ОСОБА_2 заявив клопотання про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи щодо належності підпису його довірителю у наданій банком заяві від ОСОБА_2 , у якій він підтверджує факт надання йому в письмовій формі вичерпної інформації про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, роз`яснено існуючі особливості кредитування, переваги та недоліки запропонованих схем кредитування перед укладенням кредитного договору, у задоволені даного клопотання колегією суддів було відмовлено у зв`язку з відсутністю процесуальної необхідності у даній справі, оскільки стороною позивача підтверджено факт підписання ОСОБА_2 кредитного договору, у якому у п. 10.12. зазначено аналогічна інформація, а саме що підписанням цього договору позичальник підтверджує, що перед його укладенням банк надав йому у письмовій формі всю інформацію про умови кредитування, йому була надана вся необхідна інформація, передбачена «Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, у повному об`ємі.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи вимоги позову суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що відповідачем при укладенні кредитного договору було надано позивачу лише інформацію, яка містилася у змісті самого договору та не була повною щодо усіх умов кредитування, такі дії відповідача позивачем визначені як нечесна підприємницька практика, за взаємовиключним висновком суду усупереч чинним нормам законодавства банк при укладенні кредитного договору вказав у ньому значно завищене абсолютне значення подорожчання кредиту, оскільки реальні значення вартісних показників фінансової послуги істотно перевищують задекларовані банком, зазначено, що виконання спірного правочину направлені на отримання кредитором прихованого прибутку, та, водночас, на виникнення непередбачуваних витрат боржника, чим введено в оману останнього щодо обставин спірних правовідносин, при цьому позивачем не було пропущено строк позовної давності, так як про порушення своїх прав від довідався 11 серпня 2018 року після консультації адвоката та вивчення висновку експерта від 05 жовтня 2016 року, тому, на думку суду, позовна вимога про визнання кредитного договору недійсним є підставною до задоволення за ст. ст. 215, 230 ЦК України, позовна вимога про визнання недійсним іпотечного договору за ч. 2 ст. 548 вказаного Кодексу, із зазначеними висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може з такого розсуду.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 215 підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу, а саме що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, за ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За ч. 1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, а саме щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням, такий правочин визнається судом недійсним, обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Таким чином за положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України на позивача у даній справі покладено процесуальний обов`язок довести наявність умислу відповідача на введення позивача в оману щодо обставин, які мали істотне значення та вплинули на вчинення правочину, та які існували саме на момент такого вчинення.

З матеріалів справи вбачається, що 11 квітня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 2102/0408/88-012 з додатком № 1 до нього від 11 квітня 2008 року, за яким останньому було надано грошові кошти в розмірі 55000 доларів США під 11,90 % річних на строк з 11 квітня 2008 року по 11 квітня 2018 року, із щомісячною сумою платежу в погашення кредиту у розмірі 458 доларів США до 20 числа кожного місяця, в його забезпечення 11 квітня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_3 , ОСОБА_2 у нотаріальній формі було укладено іпотечний договір з накладенням заборони відчуження предмету іпотеки, предметом якого є двокімнатна квартира АДРЕСА_1 .

25 травня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення, 15 червня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк», назву якого змінено на Акціонерне товариство «Альфа-Банк», укладено договір купівлі продажу прав вимоги за кредитним договором № 2102/0408/88-012 від 11 квітня 2008 року та іпотечним договором від 11 квітня 2008 року.

П. п. 3.1.-3.6. спірного кредитного договору між сторонами від 11 квітня 2008 року врегульовано порядок погашення заборгованості та сплати процентів за користування кредитними коштами, відповідно до п. 10.12 підписанням цього договору позичальник підтверджує, що перед укладенням кредитного договору банк надав йому в письмовій формі всю інформацію про умови кредитування, у тому числі інформацію, передбачену «Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затвердженими постановою правління Національного банку України № 168 від 10 травня 2007 року, у повному обсязі.

В додатку № 1 до цього договору сторони підписали графік погашення кредиту, у якому міститься розмір щомісячних сум, які у загальному підсумка складають 55000 доларів США.

Висновок експертного економічного дослідження, який покладено в основу рішення суду, не є достовірним доказом у справі в розумінні ч. 1 ст. 79 ЦПК України, оскільки при його проведенні не було встановлено усіх дійсних обставин кредитних правовідносин сторін, дослідження проводилося методами документальної перевірки неповного обсягу необхідних документів та із застосуванням моделювання, що не може відображати усіх дійсних обставин справи та є припущенням, на чому у відповідності до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування ґрунтуватися не може.

При огляді у судовому засіданні при апеляційному розгляді справи іншої справи № 668/2464/13-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки встановлено, що у зв`язку із порушенням умов договору банком заявлена вимога про дострокове повернення усієї суми кредиту та сплати процентів за користування ним, з даним позовом вказана банківська установа звернулася до суду 26 лютого 2013 року, за даними справи станом на 01 грудня 2012 року позивачем з отриманих коштів повернуто 286,41 долари США тіла кредиту та 334,59 долари США процентів, при цьому заборгованість за кредитом зазначена в розмірі 32158,9 долари США, за відсотками 1947,26 гривні, що загалом не складає суму в 55000 доларів США та свідчить на користь висновку про те, що позивачем був фактично отриманий кредит у розмірі близько 32445 долари США, а сума повернення в 55000 долари США складає суму повернення разом з процентами за користування ним за умови погашення суми кредиту у відповідності до графіку, такі обставини вбачаються також і з виписки по рахунку від 06 грудня 2012 року, за якою позивачем було отримано 32100 долари США. Заочним рішенням Суворовського районного суду міста Херсона від 07 червня 2013 року позов задоволено, в погашення суми заборгованості за кредитним договором звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів, після проведення певних виконавчих дій 19 вересня 2013 року ОСОБА_3 подав заяву про перегляд заочного рішення, ухвалою цього ж суду від 02 жовтня 2013 року вказана заява залишена без задоволення, 30 травня 2014 року із заявою про перегляд заочного рішення звернувся ОСОБА_2 , ухвалою вказаного суду від 10 червня 2014 року зазначене заочне рішення у справі було скасоване, рішенням суду від 10 вересня 2014 року у задоволенні позову відмовлено з передбачених Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» підстав, при цьому зазначеним рішенням було встановлено факт наявності заборгованості позивача за кредитним договором у розмірі 32158,9 долари США за кредитом та 1947,26 долари США за відсотками, рішення суду в апеляційному порядку не оскаржувалося.

При огляді у судовому засіданні при апеляційному розгляді справи іншої справи № 668/16989/14-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості встановлено, що з даним позовом банк звернувся до суду 08 грудня 2014 року, у справі міститься вимога про дострокове погашення суми кредиту станом на 01 жовтня 2010 року у сумі 26610,21 долари США, яку складали 24314 долари США борг за кредитом та 1494,61 долара США борг за відсотками, у справі також наявна копія заяви від позивача, щодо якої у теперішній справі було заявлене зазначене вище клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи та яка ним не заперечувалася у вказаній справі №668/16989/14-ц, позивач з порушеннями, проте виконував умови договору, останній раз в погашення заборгованості сплачував грошові кошти 19 травня 2014 року, всього ним погашено 8131,31 долари США тіла кредиту та 6674,39 долари США процентів, заочним рішенням Суворовського районного суду міста Херсона від 16 квітня 2015 року позов у даній справі задоволено, з відповідачів на користь банку стягнуто заборгованість за спірним кредитним договором у сумі 340485,29 гривні з відповідними складовими, 05 червня 2015 року від ОСОБА_5 , яка виступала поручителем у даних кредитних правовідносинах, до суду надійшла заява про перегляд заочного рішення суду, ухвалою цього ж суду від 18 червня 2015 року зазначена заява залишена без задоволення, 30 червня 2015 року ОСОБА_5 на рішення суду подана апеляційна скарга, яка ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 06 липня 2015 року була залишена без руху з наданням строку на сплату судового збору, ухвалою цього ж суду від 05 жовтня 2015 року у зв`язку з невиконанням попередньої ухвали апеляційна скарга ОСОБА_5 визнана неподаною та повернута заявниці, за підсумком огляду даної справи встановлено, що позивачем фактично за спірним кредитним договором було отримано не 55000 доларів США, а 32445,31 долари США, що свідчить про неправильно зазначені у позові у даній справі обставини, які хибно судом першої інстанції були прийняті за дійсні.

Таким чином стороною позивача не було виконано процесуального обов`язку щодо належного доведення факту наявності умислу відповідача на введення позивача в оману щодо конкретних обставин, які б мали істотне значення і вплинули на вчинення оспорюваного правочину, та які б існували саме на момент вчинення цього правочину, більшість посилань у позові на порушення банку не конкретизовані та носять загальний характер, а конкретні не знайшли свого об`єктивного підтвердження, у зв`язку із необґрунтованістю позову передбачені законом підстави для його задоволення відсутні, приведений висновок відповідає також висновкам судових рішень щодо спірних правовідносин сторін у оглянутих справах № 668/2464/13-ц та № 668/16989/14-ц, через недоведеність позовних вимог немає необхідності досліджувати питання дотримання позивачем строку позовної давності, та все ж колегія суддів вважає потрібнім зазначити про невідповідність висновку суду першої інстанції про початок відліку строку позовної давності у спірних правовідносинах з моменту отримання позивачем консультації адвоката та вивчення експертного дослідження положенням ст. 261 ЦК України.

За приведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої не відповідає законодавчим положенням щодо його законності та обґрунтованості, апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення у справі скасувати з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» задовольнити.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 18 жовтня 2019 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 від імені ОСОБА_2 відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дня прийняття, її повний текст буде складено 17 липня 2020 року і з цього дня протягом тридцяти днів на постанову може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Г.В. Семиженко

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Л.В. Базіль

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Н.В. Орловська