КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2020 року

у справі за позовом Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

У травні 2020 року АТ «Креді Агріколь Банк» звернулося до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 30 жовтня 2017 року між АТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_1 був укладений Комплексний договір №1/3180377, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит в сумі 105018,40 грн., строком з 30 жовтня 2017 року по 29 жовтня 2022 року включно, зі сплатою 15% річних та комісійної винагороди в розмірі 2,30% в місяць від суми кредиту.

АТ «Креді Агріколь Банк» виконало свої зобов`язання за вказаним договором в повному обсязі, ОСОБА_1 в свою чергу свої зобов`язання в частині повної та своєчасної сплати кредитних платежів систематично порушує та не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість по кредитному договору перед позивачем станом на 08 травня 2020 року в загальному розмірі 95241,83 грн.

Просило стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по кредитному договору у розмірі 95241,83 грн., а також судові витрати.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2020 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Креді Агріколь Банк» заборгованість за Комплексним договором 1/3180377 від 30 жовтня 2017 року в загальному розмірі 78333,89 грн., яка складається з: строкової заборгованості за кредитом у розмірі - 61357,08 грн.; простроченої заборгованості за кредитом у розмірі - 9908,48 грн.; нарахованих відсотків у розмірі - 267,25 грн.; прострочених відсотків у розмірі - 5355,95 грн.; пені в сумі - 445,13 грн., а також судовий збір у розмірі 2102,00 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог про стягнення коштів (нарахованої комісії та простроченої комісії), - відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції в частині незадоволених позовних вимог АТ «Креді Агріколь Банк» подало апеляційну скаргу, посилаючись на те, що воно постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального прав.

Суд першої інстанції неповно з`ясував всі обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи та є незаконним та необґрунтованим.

Апеляційну скаргу обґрунтовувало тим, що комісія, яка передбачена п. 1.3 комплексного договору не є комісією за надання кредиту, як про це йдеться мова в постанові Верховного Суду на яку посилається суд першої інстанції.

Вказана комісія встановлюється за обслуговування кредиту, що включає в себе моніторинг заборгованості під яким розуміється електронне інформування (нагадування) про здійснення щомісячних платежів по кредиту та процентах, інформування клієнта про виникнення простроченої заборгованості, консультування клієнта в. т. ч. документальне, щодо погашення заборгованості, своєчасності сплати платежів, тощо).

Тобто, сплата комісії передбачається за ті послуги, які не надаються позичальнику безоплатно у відповідності до ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування».

Комплексний договір №1/3180377 від 30 жовтня 2017 року, а тому правовідносини, які виникають у сфері споживчого кредитування, в тому числі щодо комісій, врегульовуються ЗУ «Про споживче кредитування», а не ЗУ «Про захист прав споживачів».

Отже, Постанова Верховного Суду від 20 лютого 2019 року в справі № 666/4957/15-ц, на яку здійснює посилання суд як на підставу відмови у задоволенні позову в частині стягнення комісії стосується застосування інших норм права, аніж тих, які підлягають до застосування у даних правовідносинах.

Тобто, ЗУ «Про споживче кредитування» не містить положення, яке б було аналогічним положенню ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Таким чином положення п. 1.3 Комплексного договору, яким сторони визначили обов`язок позичальника сплачувати щомісячну комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості, а також інші умови кредитного договору відповідають нормам спеціального закону, а саме ЗУ «Про споживче кредитування».

Просило, скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2020 року в частині відмови у стягненні нарахованої комісії та простроченої комісії та винести в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 16907,94 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судом встановлено, що 30 жовтня 2017 року між АТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_1 був укладений Комплексний договір №1/3180377, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит в сумі 105018,40 грн., строком з 30 жовтня 2017 року по 29 жовтня 2022 року включно, зі сплатою 15 % річних та комісійної винагороди в розмірі 2,30% в місяць від суми кредиту.

Згідно п. 1.1. Комплексного договору №1/3180377, ОСОБА_1 прийняв на себе зобов`язання сплачувати платежі за кредитом, нараховані проценти та комісію щомісячно в число місяця, визначене Графіком погашення заборгованості, як День повернення кредиту.

Банк свої зобов`язання за Комплексним договором №1/3180377 виконав в повному обсязі, а ОСОБА_1 в свою чергу порушив умови договору, відповідно до яких зобов`язувався погашати кредит, проценти та комісію за користування ним на умовах та в порядку, визначених договором.

03 лютого 2020 року та 06 березня 2020 року на адресу Позичальника були направлені вимоги про дострокове виконання зобов`язань, але вони залишена поза увагою.

Пунктом 2.3.6 Правил надання споживчого кредиту в ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» та умов страхування життя позичальника, передбачено, що якщо Позичальник протягом 31 дня з моменту направлення йому письмової Вимоги Банком, не виконає Вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитом, процентами, комісіями, штрафними санкціями, Банк вправі розпочати процедуру примусового стягнення боргу, включаючи звернення до суду за стягненням на кошти та/або майно Позичальника в порядку, передбаченому законодавством України.

Згідно п. 3.1. Комплексного договору № 1/3180377, у разі прострочення строку оплати поточної заборгованості за кредитом, процентами, комісійною винагородою Позичальник сплачує Банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, але не більше 15 % від суми простроченого платежу.

У зв`язку з простроченням відповідачем платежів за кредитним договором, згідно з розрахунком наданим позивачем, станом на 08 травня 2020 року загальна заборгованість становить 95247,83 грн., яка складається з: строкової заборгованості за кредитом у розмірі - 61357.08 грн.; простроченої заборгованості за кредитом у розмірі - 9908,48 грн.; нарахованої комісії у розмірі - 2415,42 грн.; нарахованих відсотків у розмірі - 267,25 грн.; прострочених відсотків у розмірі - 5355,95 грн.; простроченої комісії у розмірі - 14492,52 грн.; пені в сумі - 1445,13 грн.

Згідно п. 1.3 Комплексного договору № 1/3180377 від 30 жовтня 2017 року за користування кредитом позичальник сплачує комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,30% у місяць від суми кредиту.

Вирішуючи даний спір та задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що відповідач не виконує свої зобов`язання за Комплексним договором №1/3180377 від 30 жовтня 2017 року та протягом тривалого часу не розраховується з позивачем, внаслідок чого утворилась заборгованість по кредиту в загальному розмірі 78333,89 грн., яка складається з строкової заборгованості за кредитом у розмірі 61357,08 грн.; простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 9908,48 грн; нарахованих відсотків у розмірі 267,25 грн.; прострочених відсотків у розмірі 5355,95 грн.; пені в сумі 445,13 грн, яка підлягає до стягнення з відповідача, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Вирішуючи даний спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення нарахованої комісії, суд першої інстанції керувався постановою Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 666/4957/15-ц, і обґрунтовував свої висновки тим, що вимога позивача про стягнення з відповідача нарахованої комісії у розмірі 16907,94 грн є безпідставною, порушує права споживача - ОСОБА_1 та задоволенню не підлягає.

Однак, такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що 30 жовтня 2017 року між АТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_1 був укладений Комплексний договір №1/3180377, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит в сумі 105018,40 грн., строком з 30 жовтня 2017 року по 29 жовтня 2022 року включно, зі сплатою процентної винагороди в розмірі 15% річних та комісійної винагороди в розмірі 2,30% в місяць від суми кредиту (п.п. 1.1., 1.3.1, 1.3.2. Комплексного договору №1/3180377).

Згідно п. 1.1. Комплексного договору №1/3180377, ОСОБА_1 прийняв на себе зобов`язання сплачувати платежі за кредитом, нараховані проценти та комісію щомісячно в число місяця, визначене Графіком погашення заборгованості, як День повернення кредиту.

Банк свої зобов`язання за Комплексним договором №1/3180377 виконав в повному обсязі, а ОСОБА_1 в свою чергу порушив умови договору, відповідно до яких зобов`язувався погашати кредит, проценти та комісію за користування ним на умовах та в порядку, визначених договором.

03 лютого 2020 року та 06 березня 2020 року на адресу позичальника були направлені вимоги про дострокове виконання зобов`язань, але вони залишені поза увагою.

Пунктом 2.3.6 Правил надання споживчого кредиту в ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» та умов страхування життя позичальника, передбачено, що якщо позичальник протягом 31 дня з моменту направлення йому письмової Вимоги Банком, не виконає Вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитом, процентами, комісіями, штрафними санкціями, банк вправі розпочати процедуру примусового стягнення боргу, включаючи звернення до суду за стягненням на кошти та/або майно Позичальника в порядку, передбаченому законодавством України.

Згідно п. 3.1. Комплексного договору №1/3180377 у разі прострочення строку оплати поточної заборгованості за кредитом, процентами, комісійною винагородою Позичальник сплачує Банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, але не більше 15 % від суми простроченого платежу.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ч. 2 ст. ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту; споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом.

До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності).

У разі якщо витрати на додаткові чи супутні послуги кредитодавця, отримання яких є обов`язковим для укладення договору про споживчий кредит, або кредитного посередника (за наявності) не були включені до загальних витрат за споживчим кредитом, платежі за ці послуги не підлягають сплаті споживачем.

Платежі за додаткові та супутні послуги третіх осіб, пов`язані з договором про споживчий кредит, не включаються до загальних витрат за споживчим кредитом.

Якщо укладення договору про надання додаткових чи супутніх послуг третіми особами є обов`язковим для отримання кредиту або для отримання кредиту на умовах, що пропонуються кредитодавцем, споживач має бути прямо проінформований про це у письмовій формі (частина друга статті 8 Закону України «Про споживче кредитування»).

Відповідно до ст. ст. 2, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», передбачена така форма витрат, як плата за обслуговування кредиту, яка визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами.

Постановою Національного банку України від 08 червня 2017 року №49 затвердженні Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила), які розроблено відповідно до Законів України «Про банки і банківську діяльність» «Про Національний банк України», «Про споживче кредитування», встановлюють порядок та методику розрахунку загальної вартості кредиту для споживача.

Відповідно до п. 8 Правил, банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки.

Банк зазначає реальну річну процентну ставку та загальну вартість кредиту за рядком «Усього» у колонках 9 і 10 (відповідно) форми, наведеної у додатку 2 до цих Правил.

Відповідно до ч. 1, 2, 5, 7 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Якщо істотний дисбаланс договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Положення, що було визнане недійсним, вважається таким із моменту укладення договору.

Відповідно до висновку, який викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 грудня 2019 року у справі №524/5152/15-ц умова договору про надання споживчого кредиту, укладеного після 16 жовтня 2011 року, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні Закону України «Про захист прав споживачів» (будь-які збори, відсотки, комісії, платежі), є нікчемною на підставі частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», норма якої діяла з 16 жовтня 2011 року до внесення змін на підставі Закону України «Про споживче кредитування» № 1734-VIII від 15 листопада 2016 року.

Встановлено, що у зв`язку з простроченням відповідачем платежів за кредитним договором, згідно з розрахунком наданим позивачем, станом на 08 травня 2020 року загальна заборгованість становить 95241,83 грн., що складається з: 71265,56 грн. - сума заборгованості по тілу кредиту; 5623,20 грн. - сума заборгованості по відсоткам; 16907,94 грн. - комісія; 1445,13 грн. - пеня за прострочення сплати по тілу кредиту, процентної та комісійної винагороди.

Згідно п. 1.3 Комплексного договору №1/3180377 від 30 жовтня 2017 року за користування кредитом позичальник сплачує комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,30 % у місяць від суми кредиту.

Враховуючи, що між сторонами досягнуто згоди щодо сплати комісії по кредитному договору, такий правочин згідно з вимогами ст. 204 ЦК України створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим цей договір, згідно зі статтею 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів статті 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору.

Таким чином, на час укладення кредитного договору чинним законодавством банкам не заборонялось встановлення комісії (винагороди) в договорах про споживче кредитування.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо застосування постанови Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі №666/4957/15-ц до спірних правовідносин, оскільки іншою постановою Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі №524/5152/15-ц визначено порядок застосування ЗУ «Про захист прав споживачів» та ЗУ «Про споживче кредитування» в різних проміжках часу.

Відповідно до наданого суду розрахунку, заборгованість по нарахованій комісії складає 16907,94 грн.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції не погоджується із висновком суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по комісії за користування кредитом, оскільки кредитний договір між сторонами укладено 30 жовтня 2017 року, коли набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування», а стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів» була викладена в новій редакції.

На момент укладення кредитного договору жодним нормативним актом не заборонялось банкам встановлення комісії в договорах про споживче кредитування.

Таким чином, доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що майнове право позивача було порушено відповідачем.

Тобто, при вирішенні даного спору суд першої інстанції мав керуватись положеннями ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» та ЗУ «Про споживче кредитування».

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по нарахованій комісії у розмірі 16907,94 грн. підлягає стягненню.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач сплатив судовий збір розмірі 2102 грн (за подання позовної заяви) та 3153 грн (за подання апеляційної скарги на рішення суду).

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва стягнуто з відповідача на користь позивача 2102 грн. судового збору, отже оскільки колегія суддів ухвалює нове рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по нарахованій комісії, з відповідача також підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3153 грн.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, висновки суду в частині відмови у стягненні комісії не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції в цій частині ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального, і порушенням норм процесуального права, і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині про задоволення позовних вимог у повному обсязі у відповідності до ст. 376 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.7,367,369,374,376,381,382,389 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» задовольнити.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення нарахованої комісії скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: Чернівецька область, Глибочицький район, с. Старий Вовчинець, РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» (м. Київ, вул. Пушкінська, 42/4, ) суму нарахованої комісії за Комплексним договором 1/3180377 від 30 жовтня 2017 року у розмірі 16907 (шістнадцять тисяч дев`ятсот сім) грн. 94 коп.

В іншій частині заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2020 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: Чернівецька область, Глибочицький район, с. Старий Вовчинець, РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» (м. Київ, вул. Пушкінська, 42/4, ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3153 (три тисячі сто п`ятдесят три) грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба