ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________________
Справа №636/3540/19
Провадження №2/636/549/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2020 року м. Чугуїв

Чугуївський міський суд Харківської області у складі: головуючого - судді Оболєнської С.А.,

за участю секретаря - Гамоліної О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження в приміщенні суду в місті Чугуєві цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі по тесту - АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулось до суду з позовом про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за кредитним договором № б/н від 24.10.2015 року в розмірі 17367 грн 16 коп.

В обґрунтування позовних вимог посилалось на те, що відповідно до укладеного договору від 24.10.2015 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 1400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», викладеному на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним і банком договір про надання банківських послуг, про що свідчить підпис у заяві, копії яких додано до позову. Відповідач дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Відповідно до умов договору позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором, слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, у разі невиконання зобов`язань з повернення кредиту, оплати винагороди банку.

АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за даним договором та угодою виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

ОСОБА_1 належним чином свої зобов`язання щодо повернення кредиту не виконувала. У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором станом на 21.05.2019 року утворилась заборгованість 17367,16 грн, яка складається з:

- 0,00 грн - заборгованість за тілом кредиту;

- 338,99 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту;

- 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками;

- 12374,97 грн - нарахована пеня за прострочене зобов`язання;

- 3350,00 грн - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.;

а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умова та правил надання банківських послуг:

-500,00 грн - штраф (фіксована частина);

-803,20 грн - штраф (процентна складова).

У зв`язку з чим АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить позов задовольнити в повному обсязі.

Від представника позивача разом з позовом надійшла заява, згідно якої він просив позов задовольнити та розглядати справу в його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечував (а.с.4,31).

Від відповідача до суду надійшла заява про часткове визнання позову, відповідно до якої вона позов в частині стягнення суми кредиту в розмірі 338 грн 99 коп. визнала, позов в іншій частині не визнала та просила в його задоволенні відмовити (а.с.47).

Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 24.10.2015 року між Банком та відповідачем укладено кредитний договір шляхом підписання відповідачем ОСОБА_1 заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.7).

З тексту заяви вбачається, що відповідач своїм підписом відповідач підтвердив, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами складає між ним і банком договір про надання банківських послуг. Відповідач ознайомився та погодився з «Умовами та правилами надання банківських послуг».

Статтею 634 ЦК України передбачена можливість укладення договору приєднання, тобто договору, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Статтею 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Зважаючи на зазначене, суд приходить до висновку, що між позивачем та відповідачем, шляхом підписання заяви, було укладено в письмовій формі кредитний договір.

Таким чином факт укладення між сторонами кредитного договору доведений належними та допустимими доказами.

Відповідно до положень ст.ст.526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Крім того, згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до вимог чинного законодавства договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому (частина перша статті 634 ЦК України).

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 1, 2 статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із ч. 1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

З матеріалів справи слідує, що банк, пред`являючи вимоги про сплату кредиту, просив у тому числі, стягнути з відповідача пеню та штрафи.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи в ПриватБанку, які не підписані відповідачем.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цими документами ознайомився і погодився відповідач шляхом проставлення підпису в заяві.

Крім того, у разі, якщо Умови та Правила надання банком кредиту та Тарифи банку не містять підпису позичальника та при цьому банк не надав належних доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови та Тарифи розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови та Тарифи містили ту чи іншу спірну умову, у момент підписання заяви позичальника, або в подальшому не змінювались, то такі Умови та Тарифи надані банком кредиту не можуть вважатися складовою частиною кредитного договору банку з цим позичальником.

Тобто, при розгляді справ з аналогічними фактичними обставинами банки, на підтвердження тих чи інших умов кредитування, повинні надавати судам підписані позичальником Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи банку або докази, які б підтверджували, що саме ці Умови та Тарифи розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, наприклад, підписану заяву позичальника, яка містить посилання на конкретну редакцію таких Умов та Тарифів, відповідно, із наданням суду цієї редакції Умов та Тарифів або докази на підтвердження того, яка саме редакція Умов та Тарифів була чинною на дату підписання заяви позичальником, тощо.

Надані Витяги Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів банку, без підтвердження того, що саме ці Умови та Тарифи розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, не повинні оцінюватися судами, як належний доказ у справах з аналогічними фактичними обставинами.

Отже, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці докази розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви докази у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг та Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем Витяги з Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку та Тарифів банку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Такі висновки суду апеляційної інстанції узгоджуються із висновками Верховного суду, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

При цьому, згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Подані банком до суду докази на підтвердження позовних вимог в частині стягнення пені та штрафів є суперечливими, оскільки заява за своїм змістом цієї обставини не підтверджує, а поданий позивачем розрахунок заборгованості не можна взяти до уваги, оскільки він є лише обґрунтуванням позовних вимог щодо розміру пені та штрафів, який повинен бути доведений первинними документами, що підтверджують підстави виникнення таких грошових зобов`язань.

Повно і всебічно дослідивши матеріали справи та надавши належну правову оцінку наявним у справі доказам, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог банку в частині стягнення пені та штрафів.

За таких обставин, підстави для стягнення з боржника на користь позивача пені в розмірі 12374,97 грн і 3350,00 грн, та штрафів 500,00 грн і 803,20 грн відсутні.

Враховуючи вищевикладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором від 24.10.2015 року в розмірі 338 грн 99 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту (а.с.5,6).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року.

Будь-яких належних та допустимих доказів в підтвердження існування істотних обставин у відповідача, які слугували б поважною причиною невиконання взятих на себе зобов`язань, суду не надано.

Оскільки позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, то відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд присуджує судові витрати позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (338,99 грн х 1921 грн/17367,16 грн=37,50 грн).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 5, 13, 76-81, 178, 141, 263, 265, 268 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 24.10.2015 року в розмірі 338 (триста тридцять вісім) грн 99 коп., з яких: 338,99 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту, та судовий збір у розмірі 37 (тридцять сім) грн 50 коп.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана до або через Чугуївський міський суд Харківської області.

Позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», адреса місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, .

Відповідач: ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , ІН НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 .

Суддя: С.А. Оболєнська