490/4590/18
н/п 4-с/490/94/2020
У Х В А Л А

27 жовтня 2020 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва

в складі головуючого судді Чулуп О.С.

при секретарі судових засідань Коптєвій Ю.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність головного державного виконавця Центрального відділу державної у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Скаржник звернувся до суду із скаргою, в якій просить суд визнати бездіяльність головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Галкіної Мирослави Андріївни, що полягає в її відмові викладеній в листі від 14.07.2020 року за № 71415 про скасування арешту, накладеного при проведенні виконавчих дій у виконавчому провадженні № 60931949 постановою від 04.03.2020 року про арешт коштів боржника ОСОБА_1 неправомірною; зобов`язати головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Галкіну М.А. усунути вказані порушення і поновити порушене право боржника ОСОБА_1 на користування арештованими коштами шляхом скасування арешту, накладеного при проведенні виконавчих дій у виконавчому провадженні № 60931949 постановою від 04.03.2020 року про арешт коштів боржника ОСОБА_1 . В обгрунтування скарги скаржник зазначив, що 09 липня 2018 року Центральним районним судом м. Миколаєва видано судовий наказ за заявою Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиту теплову енергію в розмірі 12580,58 грн. та судового збору в розмірі 176 грн. 20 коп. Скаржник вказує, що на підставі вказаного судового наказу державним виконавцем ЦВДВС у м. Миколаєві Південнного міжрегіонального юстиції 04.03.2020 року було винесено постанову про накладення арешту коштів боржника. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 30 квітня 2020 року судовий наказ від 09.07.2018 року було скасовано. Скаржник зазначає, що 08 липня 2020 року звернувшись до державного виконавця із заявою про зняття арешту, їй було відмовлено.

Скаржник в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав, просив задоволити.

Державний виконавець в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Державний виконавець надав відзив в якому зазначив, що оскільки виконавче провадження закінчено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», то винести постанову про зняття арешту з коштів боржника не вбачається можливим.

Вивчивши доводи скарги, дослідивши письмові матеріали справи, давши оцінку доказам суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом досліджено постанову державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві від 04.03.2020 року згідно якої накладено накладено арешт на грошові кошти ОСОБА_1 .

Судом досліджено постанову державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 23.03.2020 року згідно якої судовий наказ № 490/4590/18 виданий 22.10.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» заборгованості в розмірі 12756,78 грн. повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Судом досліджено ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 30.04.2020 року згідно якої скасовано судовий наказ від 09.07.2018 року, виданий Центральним районним судом м. Миколаєва по справі № 490/4590/18 за заявою Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиту теплову енергію за період з 01.11.2016 року по 30.04.2018 року.

Судом досліджено лист Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві ПМУМЮ (м. Одеса) від 14.07.2020 року згідно якого ОСОБА_1 відмовлено у знятті решту з грошових коштів боржника, оскільки вказане виконавче провадження завершене на підставі пункту 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», яка не передбачає відновлення виконавчого провадження.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції станом на 13.02.2020 року) виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Віщдповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції станом на 13.02.2020 року) у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається

Відповідно до ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» ( в редакції станом на 13.02.2020 року) Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

Таким чином на час винесення постанови державним виконавцем про повернення виконавчого документу стягувачу законодавством не було передбачено обов`язку державного виконавця зняти арешт з майна боржника. За такого, суд приходить до висновку, що в задоволенні скарги в частині визнання неправомірною бездіяльності головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) щодо не зняття арешту у виконавчому провадженні № 60931949, слід відмовити.

Окрім того, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Враховуючи, що судовий наказ від 09.07.2018 року скасований ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 30.04.2020 року, суд приходить до висновку, що виконавче провадження № 60931949 має бути закінчене, а арешт на майно боржника знятий.

За такого суд приходить до всиновку, що постанова від 04.03.2020 року головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у м.Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) слід скасувати та зобов`язати державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у м.Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) вчинити дії щодо зняття арешту з майна у виконавчому провадженні ВП №60931949.

Керуючись вимогами ст.ст. 447-452 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Скаргу задоволити частково.

Постанову від 04.03.2020р. головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у м.Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) скасувати та зобов`язати державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у м.Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) вчинити дії щодо зняття арешту з майна у виконавчому провадженні ВП №60931949.

У задоволенні скарги про визнання неправомірною бездіяльності головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) щодо не зняття арешту у виконавчому провадженні № 60931949, -- відмовити.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки передбаченні ст. 273 ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її проголошення через Центральний районний суд міста Миколаєва.

Суддя