ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«17» грудня 2020 року м. Херсон

Справа № 766/24385/19

Провадження № 22-ц/819/1591/20

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя доповідач)Воронцової Л. П.
суддів:Ігнатенко П. Я.,
Полікарпової О. М.
секретарСікора О. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Риженко Денис Олегович на рішення Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Прохоренко В. В. від 06 липня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Херсонська Теплоелектроцентраль» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку, зміни формулювання підстав звільнення, стягнення вихідної допомоги, стягнення індексації та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з вище зазначеним позовом до суду, посилаючись на те, що наказом Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» № 51-к від 07 лютого 2000 року він був прийнятий на посаду електромонтера головного щиту управління електростанції 4 групи.

Наказом Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» № 78-к від 18 лютого 2003 року його переведено на посаду електромонтера по обслуговуванню електроустаткування електростанції 5 групи з шкідливими умовами праці, а наказом № 386-к від 05 листопада 2008 року його переведено на посаду начальника зміни електростанції підприємства.

02 жовтня 2019 року відповідачем було винесено наказ № 454-к, яким його звільнено з займаної посади на підставі ч. 1 ст. 36 КЗпП за згодою сторін з 07 жовтня 2019 року.

При звільненні він не отримав заробітну плату з травня 2019 року по жовтень 2019 року, тобто заборгованість по заробітній платі становить 108 459,16 грн, що підтверджується довідкою про заборгованість, виданою відповідачем, а враховуючи, що відповідач не виплатив належну йому суму заробітної плати у строки, встановлені ст. 116 КЗпП України, він має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки розрахунку.

Позивач зазначав, що при звільненні, отримавши копію наказу про звільнення та трудову книжку, йому стало відомо, що підставою звільнення зазначено п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін.

Вважав зміну відповідачем підстав його звільнення незаконною, тому просив суд змінити формулювання причин розірвання договору з ним з п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗПП України на ч. 3 ст. 38 КзпП України, а також стягнути на його користь передбачену ст. 44 КЗпП України вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку.

Також, відповідно до ч. 5 ст. 95 КЗпП України, заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку, а в розрахункових листах, наявних у нього, відсутні відомості щодо індексації заробітної плати, а тому, позивач вважав, що за період з листопада 2014 року по жовтень 2019 року індексація складала 4 406,06 грн.

Внаслідок бездіяльності відповідача, а саме невиплати належних йому грошових коштів, йому була заподіяна моральна шкода, яка полягала в зміні його життя на гірше, відчутті безпорадності, приниження, які йому довелося пережити.

В результаті пережитого стресового стану у нього з`явилися головні болі, погіршився сон, збільшилася нервова збудливість, усі його збереження були витрачені на підтримання мінімального рівня життя.

Позивач, посилаючись на ст. ст. 38, 44, 116, 117 КЗпП України, просив суд стягнути з АТ «Херсонська теплоелектроцентраль» на користь ОСОБА_1 : заборгованість по заробітній платі в сумі 108 459,16грн.; відповідно до ст. 117 КЗпП України 41 637,47грн.; відповідно до ст.44 КЗпП України 84 663,12грн.; індексацію у розмірі 4 406,06грн.; моральну шкоду в розмірі 50 000,00грн; зобов`язати АТ «Херсонська теплоелектроцентраль» змінити запис про його звільнення у трудовій книжці з ч. 1 ст. 36 КЗпП України на ч. 3 ст. 38 КЗпП України; вирішити питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 06 липня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано формулювання підстав звільнення ОСОБА_1 з посади начальника зміни електростанції Акціонерного товариства «Херсонська ТЕЦ» за угодою сторін, на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України таким, що не відповідає чинному законодавству України.

Змінено формулювання підстав звільнення ОСОБА_1 , зазначених в наказі №454-к від 02 жовтня 2019 року Акціонерного товариства «Херсонська ТЕЦ» із звільненого «за угодою сторін, п. 1 ст.36 КЗпП України» на звільненого «на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України».

Зобов`язано Акціонерне товариство «Херсонська ТЕЦ» внести відповідні зміни в трудову книжку ОСОБА_1 , змінити запис « звільнений з роботи за угодою сторін, п. 1 ст.36 КЗпП України», на «звільнений за власним бажанням згідно зі ч.3 ст.38 КЗпП України».

Стягнуто з Акціонерного товариства «Херсонська ТЕЦ» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 108 459,16 грн; вихідну допомогу при звільненні у розмірі тримісячного середнього заробітку в сумі 86 366,85грн; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 172 733,70грн; в рахунок відшкодування моральної шкоди 3 000,00грн, а також витрати на правову допомогу в сумі 5 000,00 грн.

Вирішено питання про стягнення судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Риженко Д. О., посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права в частині відмови у стягненні середнього заробітку відповідно до ст. 117 КЗпП за період з дня звільнення до січня 2020 року, індексації заробітної плати за весь період, а також компенсації витрат на професійну правничу допомогу у заявленому обсязі, просив рішення суду у зазначеній частині скасувати, постановити нове про задоволення вказаних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальним є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку; відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення індексації заробітної плати у зв`язку з її необґрунтованістю, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що у двох своїх заявах про витребування доказів у відповідача він просив надати відомості щодо нарахованої та виплаченої індексації його заробітної плати, оскільки він мав складнощі в отриманні цих доказів; час, який було витрачено на правничу допомогу у даній справі складав 30 годин, розмір винагороди становив менше ніж 10 % від ціни позову, а особливу складність у справі становили як самі розрахунки заборгованості відповідача, так і їх обґрунтування, опрацювання судової практики судів різних ланок.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Херсонська ТЕЦ» вважало оскаржуване судове рішення законним та обґрунтованим, тому просило апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

Справа переглядається в апеляційному порядку у частині оскаржених висновків суду.

Заслухавши доповідача, представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів вважає апеляційну скаргу підлягаючою задоволенню частково з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд першої інстанції, врахувавши стягнення на користь позивача вихідної допомоги в розмірі тримісячного середнього заробітку, виходив з того, що підлягає стягненню з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені в сум 172 733,70 грн, за період січень-червень 2020 року, що становить 122 робочих днів і визначений без утримання єдиного соціального внеску та інших обов`язкових платежів; відмовляючи у задоволенні позову про стягнення індексації заробітної плати, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав суду доказів на підтвердження не проведення товариством у період з листопада 2014 року по жовтень 2019 року індексації його заробітної плати та доказів того, що він мав право на виплату індексації; зменшуючи розмір витрат на правничу допомогу до 5 000 грн, суд першої інстанції вважав його не співмірним із складністю справи та виконаними адвокатом роботами.

Колегія суддів з висновком суду першої інстанції погоджується частково з наступних підстав.

Рішення суду переглядається в частині відмови у стягненні середнього заробітку відповідно до ст. 117 КЗпП за період з дня звільнення до січня 2020 року, індексації заробітної плати за весь період роботи позивача, а також компенсації витрат на професійну правничу допомогу.

З матеріалів справи вбачається і це встановлено судом, наказом Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» № 51-к від 07 лютого 2000 року ОСОБА_1 прийнято на посаду електромонтера головного щиту управління електростанції 4 групи.

Наказом Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» № 78-к від 18 лютого 2003 року ОСОБА_1 переведено на посаду електромонтера по обслуговуванню електроустаткування електростанції 5 групи з шкідливими умовами праці, а наказом № 386-к від 05 листопада 2008 року на посаду начальника зміни електростанції підприємства.

Вище зазначені обставини підтверджуються копією трудової книжки ОСОБА_1 , наявною в матеріалах справи /а. с. 4/.

24 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до в. о. голови правління АТ «Херсонська ТЕЦ», у якій, посилаючись на частину третю статті 38 КЗпП України, тривале порушення товариством законодавства про працю та умов колективного договору у частині строків оплати праці та наявності заборгованості із виплати належної йому заробітної плати, із виплатою вихідної допомоги у відповідності до вимог ст. 44 КЗпП України, просив звільнити його з посади начальника зміни станції з 07 жовтня 2019 року /а. с. 6/.

Відповідно до наказу № 454-к від 02 жовтня 2019 року звільнено ОСОБА_1 з займаної посади на підставі ч. 1 ст. 36 КЗпП за згодою сторін з 07 жовтня 2019 року /а. с. 7/.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать у день звільнення, у даній справі 07 жовтня 2019 року. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини 1 статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 у частині необґрунтованого нарахування судом середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні, зокрема, не здійснення нарахування за період з 07 жовтня 2019 по 31 грудня 2019 року є обґрунтованими і підлягають задоволенню: 64 робочих дні х 1 415,85 грн (середньоденний заробіток позивача, визначений судом, який сторонами не оспорюється) до виплати 90 614,40 грн.

Щодо доводів апеляційної скарги про стягнення індексації заробітної плати колегія суддів зазначає наступне.

Вимогами частини шостої статті 95 КЗпП України визначено, що заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17 липня 2003 року (далі - Порядок) визначаються правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення. Такі правила поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання.

Пунктом 1-1 Порядку визначено, що підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка.

Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Підстави для проведення індексації передбачені статтею 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Частина перша статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» передбачає, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка, що узгоджується з відповідними положеннями Порядку проведення індексації грошових доходів населення.

Положення Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», яким керувався суд апеляційної інстанції, ухвалюючи оскаржене рішення у відповідній частині, не пов`язують можливість здійснення індексації заробітної плати із наявністю чи відсутністю коштів у суб`єкта, на якого покладено обов`язок зі здійснення індексації грошових доходів населення, за наявності підстав для індексації, передбачених частиною першою статті 4 цього Закону.

Для правильного вирішення справи в частині вимог щодо стягнення з відповідача індексації заробітної плати та компенсації за невиплату належних працівнику сум при звільненні необхідним є встановлення таких обставин: чи були визначені законом підстави для проведення індексації у вказаний позивачем період часу; чи виконав відповідач свій обов`язок із проведення відповідної індексації; чи вчасно і в повному розмірі роботодавець виплатив працівнику при його звільненні суму індексації; та чи є у сторін спір щодо такої суми.

Представником відповідача надані до суду апеляційної інстанції розрахункові листи за період з 2014 року по 2019 рік, з яких вбачається нарахування ОСОБА_1 індексації заробітної плати, відповідно до Порядку, і загальна сума, нарахована позивачу підприємством перевищує визначену ОСОБА_1 (його представником) суму до виплати.

Тому доводи апеляційної скарги у зазначеній частині задоволенню не підлягають.

Щодо доводів апеляційної скарги про стягнення з АТ «Херсонська ТЕЦ» на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу адвоката колегія суддів зазначає наступне.

Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат підлягає врахуванню: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

09 жовтня 2019 року між адвокатом Риженко Д. О. та ОСОБА_1 (клієнт) укладено договір про надання правничої допомоги, за умовами якого адвокат зобов`язався надати правничі послуги у цивільній справі про стягнення з АТ «Херсонська ТЕЦ» заборгованості по заробітній платі та інших виплат, пов`язаних з роботою клієнта на вказаному підприємстві, а також зміни запису у трудовій книжці.

Згідно доповнення до вказаного договору від 17 квітня 2020 року, підписаному сторонами, останні погодили розмір винагороди адвоката в сумі 24 000 грн, з яких 5 000 грн сплачено клієнтом адвокату в момент підписання основного договору /а. с. 18, 46, 48/.

В обґрунтування наданої ОСОБА_1 правничої допомоги та її розміру, адвокат Риженко Д. О. посилався на складність справи та надав опис наданої ОСОБА_1 правничої допомоги та акт приймання правничої допомоги /а. с. 49-50/.

Оцінюючи зміст опису наданої правничої допомоги, колегія суддів вважає, враховуючи предмет спору, позовні вимоги, які є похідними від основної вимоги про зміну формулювання причин звільнення, яка є очевидною і не оспорювалась відповідачем, що дана справа не відноситься до категорії складних.

Адвокат Риженко Д. О. є досвідченим адвокатом з багаторічним стажем роботи, тому затрати часу на здійснення певних дій з надання правничої допомоги згідно опису є завищеними, як-то: підготовка до розгляду справи, визначення правової позиції 10 год.; складання позовної заяви з розрахунком індексації заробітної плати 10 годин, здійснений не у відповідності до ЗУ № 1282-ХІІ; щодо складання адвокатського запиту № 499 від 15 жовтня 2019 року, то його зміст був повторений у складанні клопотання про витребування доказів 2 год. та клопотання про повторне витребування доказів 3 год.; щодо вивчення відзиву на позов (4 год.) слід зазначити, що відзив міститься на двох аркушах, є простим за змістом і представник позивача не скористався правом та не надав суду відповідь на відзив. Також слід зазначити, що справа розглянута судом в порядку спрощеного провадження без виклику сторін і адвокат Риженко Д. О. участі в судовому розгляді справи не приймав.

Колегія суддів також зважає на скрутне фінансове положення АТ «Херсонська ТЕЦ», тому погоджується з висновком суду щодо визначеного розміру правничої допомоги, яка підлягає стягненню на користь позивача у розмірі 5 000 грн.

Враховуючи вище викладене доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 у зазначеній частині є необґрунтованими і підлягають відхиленню.

Відповідно до п. п. 2, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на зазначене, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягає зміні зі збільшенням суми стягнення з АТ «Херсонська Теплоелектроцентраль» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку з 172 733 грн 70 коп. до 263 348 грн 10 коп.; в решті рішення суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Риженко Денис Олегович задовольнити частково.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 06 липня 2020 року у частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні змінити, збільшивши суму стягнення з Акціонерного товариства «Херсонська Теплоелектроцентраль» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку з 172 733 грн 70 коп. до 263 348 грн 10 коп.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції у цивільних справах - Верховного Суду.

Дата складання повного судового рішення 18 грудня 2020 року.

Головуючий Л. П. Воронцова

Судді: П. Я. Ігнатенко

О. М. Полікарпова