Справа № 539/3304/19
Провадження № 2/539/108/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2020 року Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

у складі головуючого судді Іващенка Ю.А.,

при секретарі Павличенко О.А.,

з участю : відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лубни Полтавської області цивільну справу за позовом ТОВ «ВЕЛЛФІН» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 15.07.2016 року між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та відповідачем було укладено договір позики № 55443 на суму 2 400, 00 грн. строком на 30 календарних днів, шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок відповідача (банківська картка).

Відповідач, в свою чергу, зобов`язався сплатити проценти у відповідності до наступних умов: 1,8 процента від суми позики, але не менше ніж 20 (двадцять гривень 00 копійок) за перший день користування позикою; 1,8 процента від суми позики, щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в п.1.2 договору; 3,8 процента від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк зазначений в п.1.2 договору, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором.

Відповідачем отримані грошові кошти в передбачені строки не повернуті, внаслідок чого в останнього утворилась заборгованість за договором позики зі сплати основного боргу, процентів та прострочених процентів.

Відповідно п. 1.1, 1.5 Договору позики, загальний розмір заборгованості Відповідача перед Позивачем станом на 09.08.2019 року становить 103 137,00 гри., з яких: 2 400,00грн. - основний борг; 48 427,20 гри. - заборгованість по відсоткам; 52 310,00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками.

Просить суд стягнути з відповідача вищевказану суму заборгованості за договором позики та судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 1921,00 грн.

Представник позивача Яременко О.В. звернувся до суду з заявою в якій прохав справу розглядати без його участі, на позовних вимогах наполягав, проти заочного розгляду справи не заперечував.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Прохав зменшити суму боргу у зв`язку із скрутним матеріальним становищем. Пояснив суду, що дійсно договір позики він укладав на сайті в онлайн режимі. Правила на сайті мають бути, але ці правила він не підписував і не погоджував. Договір позики йому ніхто не надавав, він його не підписував. Він підтверджує, що на картку отримав лише 2400 грн. позики. Договір від 18.05.2016 року він також не підписував.

Заслухавши учасників справи, з`ясувавши обставини справи на підставі доказів, наданих сторонами, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлено, що 15.07.2016 року між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та відповідачем було укладено договір позики № 55443 на суму 2 400, 00 грн. строком на 30 календарних днів, шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок відповідача (банківська картка).

Відповідачем отримані грошові кошти в передбачені строки не повернуті, внаслідок чого в останнього утворилась заборгованість за договором позики в розмірі 2 400 грн.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

У даному випадку договірні правовідносини виникли між фінансовою установою, що надає фінансові послуги по наданню позики грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності та фізичною особою - позичальником.

Матеріали справи свідчать про те, що оспорюваний договір укладений в електронній формі.

Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.

За приписами статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Згідно статті 13 Закону України «Про електронну комерцію», Розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України.

Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 зазначеного Закону, способи, строки та порядок розрахунків у сфері електронної комерції визначаються в електронному договорі з урахуванням вимог законодавства України.

Відповідно до частини першої ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Також, відповідно до частини першої, другої ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.

Відповідно до частини першої ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис».

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

З урахуванням основних засад цивільного законодавства, суд вважає, що пересічний споживач з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови позики за конкретним договором позики, який укладений на сайті в онлайн режимі, оскільки договір позики це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання позики та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння всіх умов.

У судовому засіданні було встановлено, що відповідач не ознайомлювався із змістом договору позики, сам договір не містить його підпису. Дані пояснення відповідача також підтверджуються і змістом наданого позивачем договору позики.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 ТОВ «ВЕЛЛФІН» дотримано всіх вимог, передбачених договором позики.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту договору.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі №342/180/17.

З урахуванням правової позиції Верховного Суду, висловленою у постанові від 03.07.2019 року у справі №342/180/17, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача боргу за відсотками та простроченими відсотками відповідно до договору №55443 від 15.07.2016 року, оскільки вказаного документу відповідач не підписував.

Ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив, разом із тим, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог та відповідно до визначених позивачем підстав позову.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача суму позики в розмірі 2 400 грн.

Судові витрати по сплаті судового збору слід стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 44, 70 грн.( 1921 х 2400 : 103 137), що відповідає положенню ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

Позов ТОВ «ВЕЛЛФІН» /місце знаходження м. Київ, вул. Героїв Севастополя, 48, / до ОСОБА_1 / ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання та реєстрації АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 / про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ВЕЛЛФІН» заборгованість за договором позики від 15.07.2016 року в розмірі 2 400 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ВЕЛЛФІН» судовий збір в розмірі 44 грн. 70 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до пп.15.5 п.15 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Лубенський міськрайонний суд Полтавської області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання повного рішення 27.01.2020 року.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду Ю.А. Іващенко