Справа № 190/1360/20
Провадження №2/190/594/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2020 року м.П`ятихатки

П?ятихатський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді Кудрявцевої Ю.В.

з участю секретаря судового засідання Сазанової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду міста П?ятихатки Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про втрату права користування житлом колишнього члена сім`ї власника житла,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про втрату права користування житлом колишнього члена сім`ї власника житла, посилаючись на те, що вона є власником житлового будинку АДРЕСА_1 з 1990 року. У 1984 році зареєструвала шлюб з ОСОБА_3 , в грудні 2004 року в її будинку була зареєстрована мачуха чоловіка ОСОБА_2 , яка до 2009 року проживала в її будинку періодично, а потім стала постійно проживати за іншою адресою.

Просить суд визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житлом у житловому будинку АДРЕСА_1 .

Ухвалою П?ятихатського районного суду від 28.10.2020 року відкрито провадження у справі в порядку загального провадження та призначено підготовче засідання на 27.11.2020 року.

Ухвалою П?ятихатського районного суду від 27.11.2020 року підготовче засідання закрито та призначено справу до судового розгляду на 21.12.2020 року.

Позивач в судове засідання не з`явилася, про місце та час слухання справи повідомлена належним чином, в позовній заяві, поміж іншого заявила вимогу про розгляд справи за її відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини своєї неявки суду не повідомила; заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження не надала, своїм правом надання відзиву та заперечень на позовну заяву, не скористалася.

Відповідно до вимог ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

Судом встановлено, що позивачка є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу №1235 від 19.06.1990 року та відповідним реєстраційним посвідченням. (а.с.14-16)

Згідно копії домової книги на житловий будинок АДРЕСА_1 відповідач ОСОБА_2 зареєстрована в ньому. (а.с.17-21)

Згідно довідки №1803 від 11.09.2020 року виданої виконавчим комітетом П`ятихатської міської ради, ОСОБА_2 дійсно зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с.22)

Згідно довідки від 11.09.2020 року голови вуличного комітету, ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 не проживає з 2009 року. (а.с.23)

Згідно листа вих. №47-3/2-13450 від 05.10.2020 року П`ятихатського ВП Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровській області Піцик Л.Д. в період часу з 2019 по 2020 роки із заявами про перешкоджання їй в проживанні будинку АДРЕСА_1 не зверталася. (а.с.25)

Згідно ст. 47 Конституції України та ст. 9 ЖК України гарантовано право громадянина на житло, відповідно до якого ніхто не може бути виселеним із займаного житла або обмежений у праві користування жилим приміщенням, не інакше як на підставі і у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Статтею 72 ЖК України встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Таким чином, виходячи із вказаних положень закону, особа може бути визнана такою, що втратила право на користування жилим приміщенням у випадку, коли вона була відсутня в ньому понад шість місяців і без поважних причин.

В свою чергу, відповідно до частин 1, 2 статті 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї.

Згідно з ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Частиною 2 ст. 405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.

Отже, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ втручання держави в право на житло повинне відповідати критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном у розумінні Конвенції.

Зокрема, згідно з рішенням ЄСПЛ від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві». Якраз «необхідність у демократичному суспільстві» і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які у свою чергу мають бути «відповідними і достатніми»; для такого втручання має бути «нагальна суспільна потреба», а втручання - пропорційним законній меті.

У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.

Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.

Підсумовуючи висновки про принципи застосування статті 8 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, викладені у рішеннях ЄСПЛ, слід відзначити, що виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві.

Суд вважає, що аналогічні висновки можуть бути застосовані й при вирішенні питання про втрату особою права на житло, оскільки це також пов`язано із втручанням у право на житло у розумінні положень статті 8 Конвенції, а тому воно має бути оцінено на предмет пропорційності у контексті відповідної практики ЄСПЛ.

На переконання суду, права відповідача, в тому числі передбачені статтею 8 Конвенції, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, визнанням її такою, що втратила право користування вищевказаним житлом, не будуть порушені чи суттєво обмежені, втрата відповідачем права користування цим житлом не становитиме для неї надмірного тягаря, оскільки вона тривалий час не проживає в спірному житлі, не виявляє до нього будь-якої заінтересованості та наміру в ньому проживати.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує положення статті 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп., у зв`язку з чим з відповідача необхідно стягнути на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 420 грн. 40 коп.

На підставі та керуючись ст. ст. 258-259, 263-265,280-283 ЦПК України, ст. 405 ЦК України, ст. 72,156 ЖК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про втрату права користування житлом колишнього члена сім`ї власника житла - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування житлом у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Суддя П?ятихатського районного суду

Дніпропетровської області Ю.В. Кудрявцева