ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

Справа № 639/7960/19

Провадження № 22-ц/818/1219/20

28 січня 2020 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого Сащенко І.С.

суддів Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.

за участю секретаря Іманвердізаде А.А.

учасники справи:

заявник - приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Близнюков Юрій Володимирович,

боржник - ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 14 листопада 2019 року (суддя Гаврилюк С.М.) по цивільній справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Юрія Володимировича про примусове проникнення до житла боржника,-

встановив:

У листопаді 2019 року приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Близнюков Ю.В. звернувся до суду з поданням про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування подання посилався на те, що 03.10.2019 року ним винесно постанову про відкриття виконавчого провадження № 60227029 про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суми боргу за договором позики в розмірі 41668885,73 грн.

Вказана постанова рекомендованим листом надіслана сторонам виконавчого провадження. Однак, на вимогу приватного виконавця, протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження, в порушення п. 3 ч.5 ст. 19 до ЗУ «Про виконавче провадження», боржником ОСОБА_1 декларацію про доходи та майно не надано.

На запит приватного виконавця відповідно відповіді УПФУ, боржник на обліку УПФУ не перебуває та відносно нього відсутня інформація, що він працює за трудовими та цивільно-правовими договорами.

Відповідно до відповіді ДФС, на ім`я боржника відкриті розрахункові рахунки в банківській установі, на які, згідно ст. 48 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавцем накладено арешт.

Постановою виконавця про розшук майна боржника від 10.10.2019 року оголошено в розшук транспортні засоби боржника, а саме автомобіль марки BMW, модель 320D, легковий, 2012 р.в., № кузова НОМЕР_1 , ДНЗ АХ6688СІ, сірого кольору; автомобіль марки ВАЗ, модель 2103, легковий, 1974 р.в., № кузова НОМЕР_2 , ДНЗ 72614ХК, синього кольору.

Крім того, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на ім`я боржника зареєстровано нерухоме майно за адресою : АДРЕСА_1 .

22.10.2019 року виконавцем складено акт щодо ненадання боржником допуску виконавцю для проведення виконавчих дій до житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , що є перешкодою для примусового виконання виконавчого провадження.

В судовому засіданні приватний виконавець підтримав вказане подання, посилаючись на викладенні у ньому обставини.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 14 листопада 2019 року подання державного виконавця задоволено. Надано дозвіл на примусове проникнення приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Ю.В. до житлового приміщення боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , для проведення виконавчих дій з опису та арешту майна, що належить боржнику ОСОБА_1 , для примусового виконання виконавчого листа, виданого 03.09.2019 року Дзержинським районним судом м. Харкова про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суми боргу за договором позики в розмірі 41668885,73 грн.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні подання.

Скарга мотивована неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що житло, до якого судом надано дозвіл проникнути належить ще одній особі крім нього, яка не є боржником у даному виконавчому провадженні, про проникнення до належного їй житла у поданні не йдеться.

Правом на подання відзиву по справі приватний виконавець не скористався.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з`явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.129 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно зі ст.439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Відповідно до ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець при здійсненні виконавчого провадження має певні права, у тому числі: за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення (п.4 ч.3).

Недоторканність житла є однією з конституційних гарантій громадян. Як зазначено у ст.30 Конституції України, не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Аналогічне положення міститься і в статті 311 ЦК України.

Відповідно до ст.12 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року, п.1 ст.17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

Відповідно до п.2 ст.29 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст.18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави у права людини з метою забезпечення загального блага.

Одним із судових рішень, що допускає проникнення до житла чи до іншого володіння особи є ухвала суду про примусове проникнення до житла під час виконання судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб).

Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» та процесуальних норм дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

Встановлено, що приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Близнюковим Ю.В. проводяться виконавчі дії у відкритому постановою від 03.10.2019 року виконавчому провадженні №60227029 по примусовому виконанню виконавчого листа № 01/28/10/2015, виданого 03.09.2019 року Дзержинським районним судом м. Харкова про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суми боргу за договором позики в розмірі 41668885,73 грн.(а.с.4-21).

Постановою виконавця про розшук майна боржника від 10.10.2019 року оголошено в розшук транспортні засоби боржника (а.с. 16).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на ім`я боржника зареєстровано нерухоме майно за адресою : АДРЕСА_1 (а.с.7).

Також 05.11.2019 року року боржнику на адресу місця проживання приватним виконавцем направлявся виклик рекомендованим листом з вимогою прибуття до приватного виконавця для узгодження дати та часу опису й арешту майна, належного боржнику за адресою : АДРЕСА_1 . Однак боржник до виконавця не з`явився (а.с.18).

22.10.2019 року приватним виконавцем здійснювався вихід за адресою проживання боржника для проведення опису майна, однак, здійснити опис виявилося неможливим, так як допущеним у квартиру виконавець не був, про що складено відповідний акт. (а.с. 20). При цьому законом не вимагається складення вказаного акта за участю понятих, повідомлення боржника та інших співвласників майна про необхідність вчинення виконавчих дій.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.5 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» боржник зобов`язаний утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій.

Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (ч.8 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження»).

Із приєднаних до подання копій матеріалів виконавчого провадження вбачається, що передбачених п.п.1, 2 ч.5 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» обов`язків боржник ОСОБА_1 не виконав.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що Ѕ квартири належить на праві спільної часткової власності також іншій особі, яка не є боржником по даному виконавчому провадженню і права якої будуть порушені проникненням до житла - відхиляються апеляційним судом, оскільки закон не передбачає будь-яких обмежень для такої дії у разі спільного володіння житлом, чи користування ним інших осіб.

Надання державному виконавцю доступу до житлового приміщення боржника не порушує прав осіб щодо його спільної часткової власності, оскільки, проникнення до житла державного виконавця пов`язане з метою його огляду та необхідності опису чи арешту майна боржника, а не з передачею нерухомого майна на реалізацію. Тому володіння частини житла іншими особами, не перешкоджає виконавцю здійснити перевірку по даному факту і встановити наявність чи відсутність майна боржника у спірній квартирі.

Боржник ОСОБА_1 рішення суду у добровільному порядку не виконує, матеріалами справи підтверджено відсутність у приватного виконавця можливості вчиняти усі передбачені Законом виконавчі дії, у зв`язку із чим обґрунтовано задовольнив подання приватного виконавця і надав йому дозвіл на примусове проникнення до належної на праві власності боржнику квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а лише зводяться до переоцінки доказів, повно та всебічно досліджених судом першої інстанції.

Крім того, Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до положень ст. 375 ЦПК України, а також враховуючи додержання судом норм матеріального та процесуального права під час ухвалення оскаржуваного рішення, дане рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 14 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 31.01.2020 року.

Головуючий І.С. Сащенко

Судді А.І.Овсяннікова

І.П. Коваленко