Справа № 456/738/20
Провадження № 2/456/712/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" квітня 2020 р. Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Яніва Н. М.

з участю секретаря Сунак Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Стрий справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення невиплаченої заробітної плати, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача у якому просить стягнути з фізичної особи підприємця ОСОБА_2 на його користь заборгованість по оплаті заробітної плати у розмірі 9 230 грн.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 23.04.2019 між ним та фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 було укладено трудовий договір № 7, згідно якого він зобов`язався виконувати роботу водія транспортних засобів, а саме міжнародні перевезення за маршрутом з м. Грушів (Україна) до м. Щецін (Польща), а ОСОБА_2 зобов`язався оплачувати його працю у розмірі 28 грн. за кожну відпрацьовану годину за підсумованим обліком робочого часу згідно табеля обліку робочого часу. 23.04.2019 було видано наказ №7-П про прийняття його на роботу.

Так, за період з 22.05.2019 по 07.07.2019 у загальній кількості ним було відпрацьовано 330 год. 05 хв., що підлягає оплаті, а саме 9230 грн.. Однак вказана заробітня плата з початку виконання робіт відповідно до умов укладеного трудового договору йому виплачена не була. Він неодноразово звертався до відповідача з вимогою про виплату заробітної плати та внесення до трудової книжки належних записів, однак його вимоги були проігноровані, у зв`язку з чим він вимушений звернутись до суду з даним позовом.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, хоча був судом належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, однак подав до суду заяву згідно якої просив проводити розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить такі задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений рекомендованим листом з повідомленням про час та місце судового розгляду, про причину неявки суд не повідомив, відзив на позов не надіслав. У раніше призначене судове засідання також не з`явився, однак подав заяву, згідно якої просив суд у зв`язку з можливим мирним врегулюванням даного спору та добровільного повернення ним коштів, відкласти судове засідання.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає неявку відповідача в судове засідання неповажною та за згодою позивача, вирішив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши належним чином докази в їх сукупності суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено що між фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (працівник) 23.04.2019 було укладено трудовий договір № 7, згідно умов якого працівник зобов`язався виконувати роботу водія автотранспортних засобів, а фізична особа оплачувати працю працівника у розмірі 28 грн. за кожну відпрацьовану годину за підсумовуваним обліком робочого часу згідно табелю обліку робочого часу./а.с.6/

Згідно наказу № 7 П від 23.04.2019 ОСОБА_1 на підставі трудового договору № 7 та заяви про прийом на роботу від 23.04.2019 прийнято на посаду водія автотранспортних засобів з 23.04.2019 з оплатою праці у розмірі 28 грн. за кожну відпрацьовану годинну за підсумованим обліком робочого часу згідно табелю обліку робочого часу. /а.с.5/

Як вбачається з копії паспорту громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 та копії бланків підтвердження діяльності з відміткою показників пристрою тахографу на якому відображена швидкість транспорту, відстань, яку він проїхав, а також режим роботи водія, вбачається, що позивач у період з 22.05.2019 по 25.05.2019, з 01.06.2019 по 04.06.2019, 06.06.2019 по 09.06.2019, 14.06.2019 по 17.06.2019, 27.06.2019 по 30.06.2019 та з 04.07.2019 по 07.07.2019 перебував у рейсах, загальною кількістю відпрацьованих годин 330 год.. /а.с. 7,8, 10-17/

Позивач намагався вирішити питання про виплату заробітної плати у позасудовому порядку скерувавши на адресу відповідача рекомендованим листом з повідомленням заяву відповідного змісту, яку такий отримав 16.12.2019, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією заяви та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення./а.с.18-19/

Окрім того, позивач звертався з відповідним звернення до управління Держпраці у Івано Франківській області щодо порушень вимог законодавства про працю ФОП ОСОБА_2 . Як вбачається з відповіді № 15-110/7681 від 19.12.2019, 04.12.2019 управлінням Держпраці в Івано Франківській області було складено акт про неможливість проведення інспекційного відвідування по причині ненадання інформації, необхідної для проведення заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю. У зв`язку з цим, щодо ФОП ОСОБА_2 керівництвом управління Держпраці в Івано Франківській області буде розглядатись питання про накладення фінансових санкцій./а.с.21/ Також позивач звертався у Калуський ВП ГУ НП у Івано Франківській області з заявою про вчинення кримінального правопорушення ФОП ОСОБА_2 щодо умисної безпідставної невиплати йому заробітної плати./а.с.23/

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Працівник має право на оплату своєї праці своєчасно на підставі укладеного трудового договору (ст. 21 Закону «Про оплату праці»).

Відповідно до статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Структуру заробітної плати визначено у статті 2 Закону України «Про оплату праці», якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Згідно з частиною першою статті 115 КЗпП України та статтею 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Крім національного законодавства, право на заробітну плату захищається й «Конвенцією про захист заробітної плати» № 95, яка ратифікована 31.01.1961 року.

Відповідно до ст. 1 даної Конвенції, її метою є термін «заробітна плата», який означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити, на підставі письмового або усного договору про наймання послуг, працівникові за працю, яку виконано, чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано, чи має бути надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 2, ст.12 Конвенції, вона застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватись заробітна плата, через регулярні проміжки часу. Якщо немає інших відповідних урегулювань, котрі забезпечують виплату заробітної плати через регулярні проміжки часу, то періоди виплати заробітної плати має бути продиктовано національним законодавством або визначено колективним договором чи рішенням арбітражного органу.

Окрім того, статтею 1 Першого протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В розумінні Європейського Суду з прав людини мирне володіння своїм майном включає не тільки «класичне» право власності, яке розглядається в Україні, а й, до прикладу, виплати за трудовим договором та інші виплати.

Відсутність коштів у роботодавця жодним чином не може слугувати поважною причиною невиплати працівникові всіх належних йому сум, а невиплата заробітної плати розцінюється Європейським судом з прав людини як порушення права на мирне володіння своїм майном.

Статтею 233 КЗпП України, встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

З долучених до позовної заяви доказів судом встановлено той факт, що позивач відпрацював згідно трудового договору № 7, який був укладений між сторонами у загальній кількості 330 год. Згідно п. 3 вказаного трудового договору кожна відпрацьована година працівником оплачується у розмірі 28 грн.. З урахуванням вказаних умов договору та фактичних обставин справи, відпрацьовані години повинні бути оплачені у розмірі 9230 грн.

Будь - яких належних, достовірних та допустимих доказів у розумінні ст.ст. 77-79 ЦПК України на підтвердження меншого розміру заробітної плати, яка повинна бути виплачена позивачу або ж на спростування такої заборгованості відповідачем до суду не надано та таких у судовому засіданні не здобуто. Окрім того, відповідачем була подана заява якою він по суті визнав наявність вказаної заборгованості вказавши про можливість добровільного врегулювання спору та виплату ним позивачу коштів у добровільному порядку.

Таким чином, не виплачуючи заборговану позивачеві заробітну плату, відповідач порушив його право на своєчасне одержання винагороди за працю, гарантоване Конституцією України (ст.43), Законом України «Про оплату праці» та обмежив право на використання його власності для задоволення життєвих потреб грошових коштів.

На підставі вищенаведеного, суд приходить до переконання, що позивачем доведено факт невиплати заробітної плати у зв`язку з цим, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість із заробітної плати у розмірі 9230 грн., тобто заборгованість по заробітній платі, яка в порушення вимог чинного законодавства та прав позивача, залишилась не виплаченою відповідачем в добровільному порядку.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265,280 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення невиплаченої заробітної плати - задовольнити.

Стягнути з фізичної особи підприємця ОСОБА_2 у користь ОСОБА_1 заборгованість по сплаті заробітньої плати у розмірі 9230 (дев`ять тисяч двісті тридцять) гривень.

Стягнути з фізичної особи підприємця ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, тобто, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складання повного тексту рішення суду.

Суддя: Н. М. Янів