Постанова

Іменем України

15 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 199/5683/13-ц

провадження № 61-36786св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач- кредитна спілка «Дніпропетровський обласний кредитний центр»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 грудня 2015 року у складі судді Скрипник О. Г. та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2018 року в складі колегії суддів: Макарова М. О., Петешенкової М. Ю., Ткаченко І. Ю.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2013 року кредитна спілка «Дніпропетровський обласний кредитний центр»(далі - КС «Дніпропетровський обласний кредитний центр») звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На обґрунтування позовних вимог зазначила, що 12 березня 2009 року між КС «Дніпропетровський обласний кредитний центр» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 278Г, згідно з яким відповідач отримала кредит у розмірі 79020,00 грн, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік та строком повернення до 12 червня 2009 року.

Позивач зазначав, що він належним чином виконав свої зобов`язання та надав відповідачеві грошові кошти, проте відповідач умови договору не виконує, кредитні кошти не повернула, а тому станом на 26 травня 2015 року має заборгованість перед позивачем у сумі 750475,72 грн, яка складається із: 164325,64 грн - індексація тіла кредиту, 90126,32 грн - індексація процентів за 2009 рік, 102211,02 грн - індексація процентів за 2010 рік, 97716,08 грн - індексація процентів за 2011 рік, 97911,90 грн - індексація процентів за 2012 рік, 97424,78 грн - індексація процентів за 2013 рік, 78002,22 грн - індексація процентів за 2014 рік та 22757,76 грн - проценти за 146 днів 2015 рік, та тіла кредиту - 79020,00 грн, а тому, з урахуванням уточнених позовних вимог просила позов задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 грудня 2015 року позов КС «Дніпропетровський обласний кредитний центр» задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь КС «Дніпропетровський обласний кредитний центр» заборгованість за кредитним договором від 12 березня 2009 року № 278 Г у сумі 750 475,72 грн, та витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 112,02 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції вважав, що у зв`язку із невиконанням умов кредитного договору стягненню підлягає сума заборгованості заявлена позивачем.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2018 року рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 грудня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги КС «Дніпропетровський обласний кредитний центр» задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь КС «Дніпропетровський обласний кредитний центр» заборгованість за кредитним договором в сумі 698639,20 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту в сумі 79020 грн; заборгованості зі сплати процентів в сумі 353 212,97 грн; витрат з інфляційних нарахувань за тілом кредиту в сумі 32 267,76 грн; витрат з інфляційних нарахувань за процентами в сумі 204138,47 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції виходив із того, що стягненню підлягає сума заборгованості визначена висновком економічного дослідження від 10 квітня 2018 року № 01/18, оскільки в указаному висновку зроблено детальний розрахунок заборгованості за кредитним договором, що повністю відповідає вимогам статті 80 ЦПК України та є достатнім доказом щодо предмета доказування суми заборгованості.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У червні 2018 рокупредставник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди дійшли помилкового висновку про задоволення позовних вимог і не звернули уваги на розгляд судом першої інстанції цивільної справи № 200/18529/15 за її позовом до кредитної спілки про визнання кредитного договору недійсним, з підстав, того, що спірний кредитний договір вона не укладала і кошти в зазначеному розмірі не отримувала.

Відзив на касаційну скаргу не подано.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом установлено, що 12 березня 2009 року між КС «Дніпропетровський обласний кредитний центр» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 278Г, згідно з яким відповідач отримала кредит у розмірі 79020,00 грн, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік та строком повернення до 12 червня 2009 року.

Відповідно до пункту 1.1 кредитного договору процентна ставка за користування кредитом встановлюється у розмірі 36% відсотків річних.

Згідно до пунктом 4.2 договору проценти за користування кредитами, наданими за цим договором, нараховуються Товариством у відсотках від суми кредиту з наступного дня після надання кредиту щомісячно, а в пункті 9.2. цього договору передбачено, що у разі невиконання чи неналежного виконання зобов`язань та порушенні позичальником строків та розмірів погашення кредиту та виплати процентів згідно з пунктом 4.2 цього Договору, плата за користування несплаченими своєчасно коштами становить подвійну ставку за кредитом за весь період користування вказаними коштами.

Звертаючись до суду з позовом, кредитна спілка посилалася на те, що позичальник ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, тому виникла прострочена заборгованість, яка визначена позивачем в сумі 750475,72 грн, яка складається із: 164325,64 грн - індексація тіла кредиту, 90126,32 грн - індексація процентів за 2009 рік, 102211,02 грн - індексація процентів за 2010 рік, 97716,08 грн - індексація процентів за 2011 рік, 97911,90 грн - індексація процентів за 2012 рік, 97424,78 грн - індексація процентів за 2013 рік, 78002,22 грн - індексація процентів за 2014 рік та 22757,76 грн - проценти за 146 днів 2015 рік, та тіла кредиту у розмірі 79020,00 грн.

Під час апеляційного розгляду було проведено експертизи.

Відповідно до висновку судової-економічної експертизи від 18 грудня 2017 року № 3888/3889 сума кредитних коштів в розмірі 79020 грн, отриманих відповідачем, підтверджується видатковим касовим ордером від 12 березня 2009 року № 025, а сплату відповідачем заборгованості документально не можливо а ні спростувати, а ні підтвердити. (Т. 2 а.с. 218-235).

Разом з цим, згідно з висновком економічного дослідження від 10 квітня 2018 року №01/18, проведеного за заявою КС «Дніпропетровський обласний кредитний центр» та поданого до суду у відповідності до статті 106 ЦПК України, надано детальний розрахунок суми заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 12 березня 2009 року №278 Г, яка станом на 26 травня 2015 року становила 698639,20 грн та складалася із: заборгованості за тілом кредиту в сумі 79020 грн., заборгованості зі сплати процентів в сумі 353212 грн. 97 коп., витрати з інфляційних нарахувань по тілу кредиту в сумі 32267 грн. 76 коп. та витрати з інфляційних нарахувань по процентам в сумі 204138 грн. 47 коп. та вказана сума заборгованості розрахована з 13 березня 2009 року по 26 травня 2015 року з урахування подвійної ставки по процентам у зв`язку за прострочення сплати по кредиту, в розмірі 72% та індексу інфляції за цей період помісячно (Т.3 а.с. 13-92).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Звертаючись до суду з позовом, кредитна спілка посилалася на те, що 12 березня 2009 року між ОСОБА_1 та КС «Дніпропетровський обласний кредитний центр» було укладено кредитний договір № 278Г, на підтвердження чого надано заяву на одержання кредиту та видатковий касовий ордер.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У частині першій статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України (у редакції, чинній на момент укладення кредитного договору) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно із частиною першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Враховуючи висновок судової-економічної експертизи від 18 грудня 2017 року № 3888/3889, згідно з яким сума кредитних коштів в розмірі 79020 грн отримана відповідачем, що підтверджується видатковим касовим ордером від 12 березня 2009 року № 025, та те, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку КС «Дніпропетровський обласний кредитний центр» не повернуті, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що сума заборгованості за тілом кредиту в сумі 79 020,00 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується із висновком суду щодо стягнення процентів за кредитним договором та витрат з інфляційних нарахувань за процентами з огляду на наступне.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Укладений між сторонами у цій справі договір діє протягом 3 місяців, тобто з 12 березня 2009 року по 12 червня 2009 року (пункт 4.1 кредитного договору).

Суд не дослідив належним чином умов укладеного між сторонами кредитного договору, зокрема щодо строку його дії, не з`ясував усіх обставин справи та не дав їм правової оцінки, хоча їх з`ясування має суттєве значення для правильного вирішення справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) наведено такий правовий висновок.

Право кредитодавця нараховуватипередбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

У постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що право кредитодавця нараховувати обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Проте, апеляційним судом не встановлено обставин та не наведено висновків про можливість задоволення вимог про стягнення з відповідача процентів, нарахованих за кредитним договором після спливу строку кредитування.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Під час нового розгляду суду належить врахувати викладене, дослідити та належним чином оцінити подані сторонами докази з наведенням відповідних обґрунтувань, дати правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити законне і справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин і вимог закону. Також суду слід взяти до уваги правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18).

Враховуючи те, що інфляційні втрати на підставі частини другої статті 625 ЦК України розраховуються на суму боргу та відсотками за договором, рішення суду апеляційної інстанції у цій частині також підлягає скасуванню.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом повністю не встановлено, а тому судове рішення не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу статті 411 ЦПК України є підставою для його скасування в частині процентів за договором кредиту та інфляційних втрат, з передачею справи у цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2018 року в частині позову кредитної спілки «Дніпропетровський обласний кредитний центр» до ОСОБА_1 про стягнення процентів за договором кредиту та інфляційних втрат скасувати, справу у цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2018 року в частині позову кредитної спілки «Дніпропетровський обласний кредитний центр» до ОСОБА_1 про стягнення тіла кредиту залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: С. Ю. Бурлаков

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун