Ухвала

Іменем України

18.12.2020 м. Кобеляки

Кобеляцький районний суд Полтавської області у складі судді Макарчука С.М., розглянувши у письмовому провадженні заяву ОСОБА_1 , представник позивача - адвокат Кріль Оксана Вікторівна, про забезпечення позову ОСОБА_1 , представник позивача - адвокат Кріль Оксана Вікторівна, до Кунівської сільської ради про визнання недійсним та скасування рішення Кунівської сільської ради № 2 від 21 серпня 2020 року, скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію припинення права, -

Встановив:

17 грудня 2020 року до Кобеляцького районного суду Полтавської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 , представник позивача - адвокат Кріль Оксана Вікторівна, до Кунівської сільської ради про визнання недійсним та скасування рішення Кунівської сільської ради № 2 від 21 серпня 2020 року, скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію припинення права.

Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що 13 червня 2019 року Кунівська сільська рада Кобеляцького району Полтавської області на підставі заяви ОСОБА_1 прийняла рішення № 29 «Про надання в оренду земельної ділянки площею 12,0 га гр. ОСОБА_1 для ведення фермерського господарства», відповідно до якого Позивачу надано у строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення за межами населених пунктів Кунівської сільської ради площею 12,00 га кадастровий номер :002:0010 для ведення фермерського господарства.

05 липня 2019 року між Кунівською сільською радою в особі голови ОСОБА_2 та гр. ОСОБА_1 укладено договір оренди землі за № 72, право оренди земельної ділянки зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 31.07.2019, номер запису про речове право 32666405.

Згідно з умовами договору оренди землі орендодавець надав, а орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку кадастровий номер :00:002:0010 для ведення фермерського господарства, яка знаходиться за межами населених пунктів на території Кунівської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області на строк до державної реєстрації права власності на земельну ділянку.

Проте 21 серпня 2020 року Кунівською сільською радою на тридцять четвертій позачерговій сесії сьомого скликання прийнято рішення № 2, яким припинено дію договору оренди землі № 72 від 05.07.2019 (відомості про припинення договору внесено до реєстру 11.09.2020) у зв`язку з тим, що земельну ділянку з кадастровим номером :00:002:0010 зареєстровано в комунальну власність (номер запису про право власності 38001913 від 27.08.2020).

Про прийняте рішення щодо припинення дії договору оренди землі № 72 від 05.07.2019 позивачеві стало відомо з листа Кунівської сільської ради від 25.09.2020 за вихідним номером 02-22/366.

Позивач вважає, що рішення тридцять четвертої позачергової сесії сьомого скликання Кунівської сільської ради від 21.08.2020 № 2 є протиправним, оскільки порушує його права на використання на правах оренди земельної ділянки площею 12,00 га для ведення фермерського господарства, а оскаржуване рішення не відповідає вимогам статей 4, 24, 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», статей 93, 141 Земельного кодексу України, статей 5, 6, 19, 27, 31, 32 Закону України «Про оренду землі», зокрема, вимогам щодо підстав припинення договору оренди землі, які не узгоджуються з вимогами чинного законодавства, а тому підлягає скасуванню.

У зв`язку із зазначеним позивач прохає суд:

1. Визнати недійсним та скасувати рішення тридцять четвертої позачергової сесії сьомого скликання Кунівської сільської ради від 21 серпня 2020 року № 2 у частині припинення дії договору оренди землі № 72 від 05 липня 2019 року, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 31 липня 2019 року, номер запису про речове право 32666405.

2. Скасувати рішення державного реєстратора індексний номер 54009052 від 11 вересня 2020 року про державну реєстрацію припинення права оренди за договором оренди землі № 72 від 05 липня 2019 року, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 31 липня 2019 року, номер запису про речове право 32666405.

До позовної заяви позивачем долучено заяву про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на земельну ділянку Кунівської сільської ради з кадастровим номером :002:0010 до вирішення справи в суді.

На обґрунтування заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 посилається на те, що одним із способів захисту інтересу позивача від несумлінних дій відповідачів, які за час розгляду справи можуть відчужити (передати у користування, власність) спірну земельну ділянку на користь інших осіб, порушуючи при цьому законні права позивача як належного користувача на використання земельної ділянки площею 12,00 га для ведення фермерського господарства є вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :002:0010.

Також позивач зазначає, що станом на день звернення із позовом до суду, йому відомо, що Кунівською сільською радою прийнято рішення про надання дозволу на виготовлення документації із землеустрою для передачі земельної ділянки іншим особами. Як результат, земельну ділянку з кадастровим номером :002:0010 може бути змінено (поділено), відповідні зміни зареєстровані в Державному земельному кадастрі після чого проведено державну реєстрацію прав на спірну земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав.

З метою надання доказів прийняття рішення про надання дозволу на виготовлення документації із землеустрою іншим особами до Кунівської сільської ради направлено адвокатський запит про надання відповідних рішень. Проте, 16 листопада 2020 року від Кунівської сільської ради надійшла відповідь за вих. № 02-22/452 від 12.11.2020 про відсутність можливості надати інформацію на адвокатський запит за браком часу.

З огляду на зазначене позивач вважає, що сільська рада умисно не надає запитувані документи, створюючи цим перешкоди для надання доказів до суду.

При цьому позивач вважає, що вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :002:0010 є належним способом захистити права позивача від незаконного та безпідставного припинення права на оренду спірної земельної ділянки на підставі протиправного рішення про припинення дії договору оренди землі, адже після передачі у власність чи користування спірної земельної ділянки за іншими особами, на думку позивача, буде складно і навіть практично не можливо виконати можливе рішення суду про задоволення позову для ефективного захисту або поновлення порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Вивчивши заяву про забезпечення позову та додані до неї матеріали, позовну заяву ОСОБА_1 до Кунівської сільської ради про визнання недійсним та скасування рішення Кунівської сільської ради № 2 від 21 серпня 2020 року, скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію припинення права, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 3, 5 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У ч. 1 та 2 ст. 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

При цьому, процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігти ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Забезпечення позову повинно гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову. Головною метою забезпечення позову є негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення завдання значної шкоди заявнику.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

При цьому, загроза утруднення або неможливості виконання рішення суду наявні тоді, коли у сторони спору до його вирішення є можливість розпорядитися об`єктом прав, що став предметом спору.

Відповідно до роз`яснень, викладених в Постанові Пленуму Верховного суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідного виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовними вимогами.

Отже, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

При цьому, заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Водночас, заходи забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Суди не вправі вживати такі заходи для забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.

Як вбачається з поданої ОСОБА_1 позовної заяви та заяви про забезпечення позову, між сторонами виник спір з приводу земельної ділянки з кадастровим номером :00:002:0010 площею 12,00 га, розташованої на території Кунівської сільської ради.

Разом з тим, з метою забезпечення позову ОСОБА_1 прохає накласти арешт на земельну ділянку Кунівської сільської ради з кадастровим номером :002:0010 з невідомою площею, тобто - на земельну ділянку, яка не є предметом спору.

З огляду на значене, вжиття заходів забезпечення позову, про які позивач прохає, може порушити права та інтереси третіх осіб, не зазначених у позовній заяві. Тобто, запропонований позивачем захід забезпечення позову виходить за межі предмета позову й не є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Неможливість виконання рішення суду без забезпечення позову саме у такий спосіб, заявником не доведено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149-153 ЦПК України, -

Постановив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , представник позивача - адвокат Кріль Оксана Вікторівна, про забезпечення позову ОСОБА_1 , представник позивача - адвокат Кріль Оксана Вікторівна, до Кунівської сільської ради про визнання недійсним та скасування рішення Кунівської сільської ради № 2 від 21 серпня 2020 року, скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію припинення права, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду або через Кобеляцький районний суд Полтавської області шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суддя