ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 303/3766/17

провадження № 61-10653св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Стрільчука В. А., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Комунальне підприємство «Центральна районна аптека № 4»,

провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 2 жовтня 2017 року, ухвалене у складі судді Котубей І. І., та постанову апеляційного суду Закарпатської області від 21 грудня 2017 року, прийняту колегією у складі суддів: Фазикош Г. В., Собослоя Г. Г., Бисаги Т. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Комунального підприємства «Центральна районна аптека № 4» (далі - КП «Центральна районна аптека № 4») про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та зобов`язання вчинити дії.

В обґрунтування позовних вимог вказувала, що рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 5 березня 2015 року вона поновлена на роботі на посаді завідуючої аптечним пунктом № 1 КП «Центральна районна аптека № 4» при міській поліклініці міста Мукачева. Проте рішення суду не виконане і на роботі вона не поновлена. За цих обставин, змінивши позовні вимоги, просила стягнути з відповідача заробітну плату за вимушений прогул з 1 травня 2017 року до 1 жовтня 2017 року в сумі 16 000 грн та зобов`язати відповідача виплачувати їй заробітну плату щомісячно до дня поновлення на роботі.

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 2 жовтня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач на виконання рішення суду від 5 березня 2015 року наказом від 28 квітня 2017 року поновлена на посаді завідуючої аптечним пунктом № 1 КП «Центральна районна аптека № 4», тобто на тій посаді, яку вона обіймала до звільнення. Суд першої інстанції дійшов висновку, що період з 1 травня 2017 року до 1 жовтня 2017 року не є періодом невиконання рішення суду, вимушеним прогулом, тому заявлені позовні вимоги безпідставні.

Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції, зазначивши, що підстав для виплати середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, передбачених статтею 236 КЗпП України, немає.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У лютому 2018 року позивач звернулася з касаційною скаргою, у якій просила скасувати рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 2 жовтня 2017 року та постанову апеляційного суду Закарпатської області від 21 грудня 2017 року, оскільки рішення суду про поновлення її на роботі не виконано.

З отриманого у лютому 2017 року повідомлення їй стало відомо про те, що у зв`язку з ліквідацією аптечного пункту № 1 змінено її робоче місце. Припинення діяльності аптечного пункту, як вона вважає, не може бути підставою для встановлення (зміни) способу виконання рішення суду і поняття «посада» та «робоче місце» є тотожними. Акти про її відсутність на робочому місці сфальсифіковані, оскільки на площі Миру, 35 у місті Мукачеві , кабінет № 3, аптечного пункту не існує. При розгляді справи апеляційним судом порушено її процесуальне право доводити в судовому засіданні ті обставини, на які вона посилалася як на підставу своїх вимог, оскільки судді її зупиняли, переривали виступ питаннями.

Ухвалою Верховного Суду від 7 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі.

Відзив на касаційну скаргу до суду не надходив.

Обставини справи, які встановлені судами попередніх інстанцій.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач працювала в системі обласного виробничого об`єднання «Фармація».

5 січня 2015 року вона незаконно звільнена з посади завідуючої аптеки № 1 КП «Центральна районна аптека № 4» при міській поліклініці міста Мукачево.

5 березня 2015 року рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області позивач поновлена на роботі на посаді завідуючої аптеки № 1 КП «Центральна районна аптека № 4» при міській поліклініці міста Мукачево.

Це рішення суду відповідач не виконував, що стало підставою для стягнення середнього заробітку за затримку виконання рішення суду, а саме: за період з 7 грудня 2015 року до 7 травня 2016 року - за рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 12 грудня 2016 року; за період з 7 травня 2016 року до 7 грудня 2016 року - за рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 грудня 2016 року, зміненим рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 22 березня 2017 року в частині розміру стягненої суми; за період з 8 грудня 2016 року до 1 травня 2017 року - за рішенням апеляційного суду Закарпатської області, яким рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 травня 2017 року скасовано.

Відповідач 28 квітня 2017 року видав наказ за № 07/2017, яким поновив позивача на посаді завідуючої аптечним пунктом № 1 КП «Центральна районна аптека № 4» при міській поліклініці в місті Мукачево.

Наказ № 07/2017 від 28 квітня 2017 року доведено до відома позивача шляхом направлення поштою 28 квітня 2017 року (вихідний № 36) з повідомленням про вручення.

У даному листі повідомлено про зміну робочого місця позивача у зв`язку з припиненням оренди приміщення у місті Мукачево на вул. Грушевського, 29 , в якому раніше здійснював діяльність аптечний пункт № 1, та призначено нове робоче місце за адресою місцезнаходження КП «Центральна районна аптека № 4» у місті Мукачево на площі Миру, 35, кабінет 3, яке забезпечено усіма необхідними для роботи засобами для виконання функціональних обов`язків, передбачених посадовою інструкцією.

Крім того, позивачу запропоновано надати трудову книжку для проведення відповідних записів, стати до роботи за місцезнаходженням КП «Центральна районна аптека № 4» на площі Миру, 35 у місті Мукачеві, кабінет № 3.

Під час судового розгляду попередніми судами встановлено, що позивач отримала наказ № 7/2017 від 28 квітня 2017 року про поновлення її на роботі, але трудової книжки для проведення записів не надала та не стала до роботи, оскільки, на її думку, відповідач не виконав рішення суду від 5 березня 2015 року: за рішенням суду її поновлено на роботі на посаді завідуючої аптечним пунктом № 1 КП «Центральна районна аптека № 4» при міській поліклініці міста Мукачева, а не за місцезнаходженням КП «Центральна районна аптека № 4» на площі Миру, 35, кабінет № 3, у місті Мукачеві.

Наказ № 7/2017 від 28 квітня 2017 року про поновлення позивача на роботі ніким не оспорений і не скасований.

У період часу з 18 серпня 2017 року до 15 вересня 2017 року завідуюча аптечним пунктом № 1 КП «Центральна районна аптека № 4» протягом робочого дня була відсутньою на роботі, що підтверджується актами № 1 від 18 серпня 2017 року, № 2 від 19 серпня 2017 року, № 3 від 20 серпня 2017 року, № 4 від 21 серпня 2017 року, № 5 від 22 серпня 2017 року, № 6 від 23 серпня 2017 року та аналогічними актами з №№ 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 14, 15, 16, 17, 18, 19 за відповідні дати: 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 31 серпня 2017 року та 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 14, 15 вересня 2017 року.

Відповідач видав накази № 23 від 21 серпня 2017 року та № 25/2017 року від 15 вересня 2017 року «Про витребування пояснень від ОСОБА_1 » у зв`язку з її відсутністю на робочому місці без поважних причин, які були направлені позивачу і нею отримані.

Обставин, які б свідчили про те, що відповідач не виконав рішення суду від 5 березня 2015 року про поновлення позивача на роботі, судами попередніх інстанцій не встановлено.

Позиція Верховного Суду, мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

8 лютого 2020 року набрав чинності Закону України від 15 січня 2020 року № 460 IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Пунктом 2 Розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 5 січня 2020 року № 460 IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час подання касаційної скарги, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час подання касаційної скарги).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 24 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі є видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Аналогічний за своїм змістом висновок про те, що належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі є видання власником про це наказу, викладений, зокрема, у постанові Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі № 760/9521/15-ц.

Суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що відповідач виконав судове рішення про поновлення на роботі шляхом видання відповідного наказу із зазначенням відповідного робочого місця, належним чином повідомивши позивача про поновлення на роботі з направленням копії наказу та пропозицією приступити до виконання своїх функціональних обов`язків, надавши трудову книжку для внесення відповідних записів, а отже заявлені позовні вимоги є безпідставними.

Доводи заявника про те, що її за рішенням суду поновлено на посаді завідуючої аптечним пунктом № 1 КП «Центральна районна аптека № 4» при міській поліклініці міста Мукачева, а не за місцезнаходженням КП «Центральна районна аптека № 4» на площі Миру, 35 у місті Мукачеві, кабінет № 3, тому рішення не виконано, є такими, що не ґрунтуються на вимогах закону.

Згідно з частиною другою статті 32 КЗпП України не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що переміщення позивача здійснено на тому ж підприємстві у тій же місцевості та в межах відповідної посади, тобто відбулась лише зміна робочого місця (місця безпосереднього виконання роботи), не змінилась жодна з істотних умов трудового договору позивача, тому можна зробити висновок про переміщення позивача на інше робоче місце. Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 1 листопада 2017 року (справа № 6-147/цс17).

Доводи заявника про те, що апеляційний суд порушив її процесуальне право доводити в судовому засіданні обставини позову, спростовуються матеріалами справи, зокрема, журналом судового засідання від 21 грудня 2017 року та технічним записом судового засідання, з яких вбачається, що позивач не була позбавлена відповідних прав з урахуванням меж розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України»). Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваних рішень, оскільки суди першої та апеляційної інстанцій, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, ухвалили судові рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій без змін.

Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України у редакції, чинній на час подання касаційної скарги,судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.

Щодо судових витрат

Оскільки касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтею 400 ЦПК України у редакції, чинній на час подання касаційної скарги, статтями 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 2 жовтня 2017 року та постанову Апеляційного суду Закарпатської області від 21 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Карпенко В. А. Стрільчук М. Ю. Тітов