Справа № 444/2779/19
Провадження № 2/444/245/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2020 року Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Ясиновський Р. Б.

секретар судового засідання Мачіха Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Жовква Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики в розмірі 38743.29 грн. та судові витрати в розмірі 768.40 грн.

Свої позовні вимоги мотивує наступним. 13 вересня 2017 року між ним та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір позики грошових коштів. Відповідно до умов договору, 13 вересня 2017 року ним було передано ОСОБА_2 у борг 1480 (одну тисячу чотириста вісімдесят) доларів США, що на той момент було еквівалентом 38508 (тридцяти восьми тисячам п`ятисот восьми) гривням, що підтверджується даною ОСОБА_2 розпискою, які він повинен був повернути позивачеві за першою його вимогою.

Зазначає, що 01.06.2019 року ним був надісланий на адресу відповідача Лист-вимога про необхідність повернути йому отримані відповідачем у позику кошти в розмірі 1480 (однієї тисячі чотириста вісімдесяти) доларів США до 01 липня 2019 року. Але у зазначений в Листі-вимогі термін відповідач отримані в борг кошти не повернув і, таким чином, не виконав свого зобов`язання за договором позики.

Стверджує, що незважаючи на його неодноразові звернення до відповідача з вимогою виконати взяті на себе зобов`язання за договором позики та повернути грошові кошти, він необгрунтовано ухиляється від виконання цієї вимоги і на дзвінки позивача не відповідає та уникає побачень.

Беручи до уваги вищезазначене просить позов задоволити.

Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, однак подав на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач в судове засідання 05.12.2019 року не з`явився, не повідомивши суд про причини неявки, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення йому поштового відправлення.

Від так, відповідачеві відомо, що на розгляді у суді перебуває вищевказана справа, у якій він є відповідачем.

Відповідач в судове засідання 23.01.2020 року повторно не з`явився, не повідомивши суд про причини неявки, хоча про дату, час та місце проведення такого повідомлявся належним чином. Разом з тим, поштове відправлення повернуте на адресу суду із зазначенням причиною повернення такого "інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересиланняпоштового відпрвлення".

Від відповідача не надходило на адресу суду клопотань, відзиву на позовну заяву. Вказані обставини свідчать про ухилення ОСОБА_2 від отримання поштової кореспонденції з метою уникнення належної відповідальності.

Крім цього, дата та час судового засідання є у відкритому доступі на сайті Судової влади України.

Відповідно до правової позиції, яка міститься у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Каракуця проти України", будь-яке порушення права доступу до суду відсутнє, якщо особа не виявила належної зацікавленості у розгляді його справи.

На підставі ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Так як відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти заочного вирішення справи суд приходить до висновку про постановлення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України.

Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. ст. 11, 13, 14 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Цивільні права і обов`язки особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Судом встановлено, що 13 вересня 2017 року між сторонами був укладений договір позики грошових коштів. Відповідно до умов договору, 13 вересня 2017 року позивачем ОСОБА_1 було передано відповідачеві ОСОБА_2 у борг кошти в сумі 1480 доларів США, які він зобов`язався повернути позивачеві за першою його вимогою, що підтверджується копією розписки відповідача ОСОБА_2 в матеріалах справи. Розписка підписана позивачем та відповідачем, а саме із зазначенням їх прізвища, ім`я та по батькові, а також особистого підпису.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами, як це передбачено ст. 629 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За змістом ч. 1, 2 ст. 207 і ч. 2 ст. 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобов`язанням її повернення), так і дати її отримання.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові від 02 липня 2014 року при розгляді цивільної справи №6-79цс14, - відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Отже, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Як зазначено в постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 року у справі №6-63 цс13, досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суди для визначення факту укладення договору, його умов та його юридичної природи з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, повинні виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Представлений борговий документ є належним та допустимим доказом як факту отримання грошової суми відповідачем ОСОБА_2 від позивача ОСОБА_1 та волевиявлення ОСОБА_2 повернути борг, так і невиконання останнім даних боргових зобов`язань.

Виходячи із встановлених обставин та наявних у справі доказів, суд вважає, що розписка відповідача, власноручно ним підписана, як борговий документ, свідчить про існування між сторонами договірних відносин, а також підтверджує факт укладення договору, і засвідчує отримання боржником від кредитора грошової суми у розмірі 1480 доларів США.

Із змісту ст. 1049 ЦК України вбачається, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку встановленому договором.

Статтею 1050 ЦК України передбачені наслідки порушення договору позичальником.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України передбачено обов`язковість виконання зобов`язання належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Як зазначає позивач та стверджується матеріалами справи, 01.06.2019 року позивачем був надісланий на адресу відповідача Лист-вимога про необхідність повернути йому отримані відповідачем у позику кошти в розмірі 1480 доларів США до 01 липня 2019 року, однак у зазначений в Листі-вимогі термін відповідач отримані в борг кошти не повернув і, таким чином, не виконав свого зобов`язання за договором позики.

Таким чином, оскільки відповідач на час написання розписки мав у користуванні грошові кошти, належні позивачеві, та сторони дійшли обопільної згоди про те, що такі кошти будуть перебувати у користуванні відповідача певний час, зазначене підтверджує факт укладення договору позики між ними та його умови. Знаходження розписки у позивачки свідчить про невиконання відповідачем свого обов`язку про повернення боргу, а тому наявні підстави для стягнення боргу у розмірі 1480 доларів США відповідно до розписки та задоволення позову.

Аналіз норм ст. 99 Конституції України, ст.ст. 192, 533 ЦК України дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобов`язання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов`язання і його виконання є національна валюта України - гривня.

Як вбачається із позовної заяви, відповідно до даних з відкритих джерел, еквівалентом 1 480 доларів США за курсом НБУ станом на 01.07.2019 року, що становив 2617,79 грн. за 100 доларів США, є 38 743,29 грн. (тридцять вісім тисяч сімсот сорок три гривні 29 копійок).

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що вимоги позивача є цілком обґрунтовані та підлягають до задоволення.

Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так як позивач при поданні до суду позовної заяви майнового характеру сплатив 768 грн. 40 коп. судового збору, що вбачається з квитанції від 21.10.2019 року в матеріалах справи, тому суд приходить до висновку, що дану суму потрібно стягнути в користь позивача із відповідача.

Керуючись ст. ст. 23, 141, 247, 258-259, 264-265, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов задоволити.

Стягнути з ОСОБА_2 /ІПН НОМЕР_1 / на користь ОСОБА_1 /ІПН/ заборгованість за договором позики в розмірі 38743.29 грн. та судові витрати в розмірі 768.40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга з врахуванням п. 15.5 розділу ХIII "Перехідні положення" ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, подається до Львівського апеляційного суду через Жовківський районний суд Львівської області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Текст повного рішення суду складено 28.01.2020 року.

Суддя: Ясиновський Р. Б.