Постанова

Іменем України

22 січня 2020 року

м. Київ

справа № 333/4063/17-ц

провадження № 61-38909св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Комунарському району, Державна казначейська служба України,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24 жовтня 2017 року в складі судді Круглікової А. В. та постанову Апеляційного суду Запорізької області

від 29 травня 2018 року в складі колегії суддів: Дашковської А. В.,

Кримської О. М., Подліянової Г. С.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Комунарському району (далі - УПСЗН Запорізької міської ради по Комунарському району), Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 лютого 2017 року в справі № 333/119/17-а його позов до УПСЗН Запорізької міської ради по Комунарському районі задоволено, визнано протиправними дії останнього та зобов`язано здійснити перерахунок та виплату йому суми щорічної разової грошової допомоги

до 05 травня за 2016 року в розмірі 4 730,00 грн, проте вказане рішення суду не виконано у зв`язку із відсутністю коштів у бюджеті. Вважав, що протиправними діями УПСЗН Запорізької міської ради по Комунарському району йому спричинено моральну шкоду, яка виразилась, зокрема: у погіршенні здоров`я через переживання, моральних стражданнях у зв`язку із порушенням конституційних прав та гарантій, нервових стресах через необхідність витрачання додаткових зусиль на відновлення його порушеного права, погіршенні відносин з рідними та оточуючими тощо.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив суд стягнути з Державної казначейської служби України моральну шкоду в сумі 30 000,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24 жовтня

2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1

1 000,00 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що внаслідок неправомірних дій відповідача щодо недоплати позивачу щорічної грошової допомоги позивачу було заподіяно моральну шкоду, яка виразилася у моральних стражданнях та необхідності додаткових зусиль для організації звичного способу життя. Визнаючи розмір моральної шкоди, суд виходив із характеру протиправної поведінки відповідача, глибини фізичних та душевних страждань позивача, а також із урахуванням принципів розумності, виваженості та справедливості.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Запорізької області від 29 травня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України задоволено. Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24 жовтня 2017 року скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, проте не дослідив наявні у справі докази та не дав їм належну оцінку, у результаті чого рішення суду не відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Приймаючи вказане судове рішення, апеляційний суд виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заподіяння йому відповідачем моральної шкоди, понесених моральних страждань, а також не доведено наявність такої шкоди, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вину останнього в її заподіянні, розрахунок грошової суми компенсації.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у липні 2018 року до Верховного Суду,

ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду, змінити рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру суми моральної шкоди та задовольнити його позов у цій частині в повному обсязі.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 16 липня 2018 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її з суду першої інстанції.

У жовтні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що скасовуючи рішення суду першої інстанції та приймаючи нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог, апеляційний суд дійшов помилкового висновку про відсутність належних та допустимих доказів протиправних дій УПСЗН Запорізької міської ради по Комунарському району, оскільки протиправність таких дій встановлена під час розгляду Комунарським районним судом м. Запоріжжя справи за позовом ОСОБА_1 до УПСЗН Запорізької міської ради по Комунарському району про визнання дій неправомірними та зобов`язання здійснити перерахунок та виплату недоплаченої допомоги до 5 травня, за результатами розгляду якої прийнято постанову суду від 07 лютого 2017 року, якою задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 та яка набрала законної сили, а тому на підставі частини третьої статті 61 ЦПК України 2004 року обставини, встановленні під час розгляду вказаної справи не підлягають доказуванню у цій справі.

Крім того, заявник посилався на те, що вказана постанова суду не виконана, а також на те, що суд першої інстанції, визначаючи розмір завданої відповідачем позивачу моральної шкоди не врахував важливої обставини, а саме того, що якби позивач не звертався до суду за захистом свого порушеного права, то він не отримав би належних йому за законом грошових виплат до 5 травня через протиправну відмову УПСЗН Запорізької міської ради по Комунарському району. Зазначав, що невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо позивача поставило його у нерівні умови, підірвало принцип його довіри до держави, що призвело до порушення принципів соціальної, правової держави. Вважав, що належною компенсацією моральної шкоди, що підлягає стягненню з УПСЗН Запорізької міської ради по Комунарському району на його користь буде сума у розмірі 30 000,00 грн.

Відзив на касаційну скаргу до суду не надійшов

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Позивачем заявлені вимоги про відшкодування моральної шкоди в сумі 30 000,00 грн, яка завдана внаслідок протиправних дій УПСЗН Запорізької міської ради по Комунарському району.

Постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 лютого

2017 року в справі № 333/119/17-а, яка набула законної сили 20 лютого

2017 року, позовні вимоги ОСОБА_1 до УПСЗН Запорізької міської ради по Комунарському району про визнання дій неправомірними та зобов`язання здійснити перерахунок та виплату недоплаченої допомоги до 5 травня задоволено, визнано дії УПСЗН Запорізької міської ради по Комунарському району щодо недоплати ОСОБА_1 щорічної грошової допомоги

до 5 травня за 2016 рік відповідно до вимог статей 12, 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту» протиправними та зобов`язано УПСЗН Запорізької міської ради по Комунарському району здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 недоплаченої суми щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2016 рік

в сумі 4 730,00 грн.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Звертаючись до суд з позовом до УПСЗН Запорізької міської ради по Комунарському району, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, ОСОБА_1 , як на підставу позовних вимог, посилається на положення статті 56 Конституції України, а також на статей 1173, 1174 ЦК України щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Стаття 56 Конституції України проголошує право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Необхідними елементами складу цивільного правопорушення, як підстави деліктної відповідальності є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою винної особи. Відсутність хоча б однієї складової виключає обов`язок по відшкодуванню шкоди.

Статтею 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що обов`язковими підставами відшкодування моральної шкоди є наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. А у випадку відшкодування моральної шкоди на підставі статті 1173 ЦК України, незаконність рішення, дії чи бездіяльності завдавача шкоди повинна бути доведена.

Отже, скасовуючи рішення суду першої інстанції та приймаючи нову постанову, апеляційний суд, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 81, 89 ЦПК України, враховуючи те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, дійшов правильного та обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за недоведеністю.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні апеляційним судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновком апеляційного суду щодо їх оцінки.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416, ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Запорізької області від 29 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ф. Хопта

Є. В. Синельников

В. В. Шипович