Справа № 473/3014/20
РІШЕННЯ

іменем України

"18" грудня 2020 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючого судді Ротар М.М., при секретарі Гавриловій І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вознесенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Бузької об`єднанної територіальної громади Вознесенського району Миколаївської області про визнання права власності в порядку спадкування

встановив

07 вересня 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Бузької об`єднанної територіальної громади Вознесенського району Миколаївської області про визнання права власності в порядку спадкування, в якому вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_2 .. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з будинку за АДРЕСА_1 (після пренайменування вулиць та нумерації будинків АДРЕСА_2 ), земельної ділянки площею 0,27 га, для обслуговування житлового будинку і ведення підсобного господарства. Спадкоємцем після його смерті була його дружина ОСОБА_3 , яка прийняла спадщину, оскільки була зареєстрована та фактично проживала на момент його смерті за однією адресою АДРЕСА_2 , але фактично спадщину не оформила.

Спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 є позивач, так як проживала разом із спадкодавцем на час його смерті.

Зазначений житловий будинок належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі продажу від 24.02.1973 року посвідченого головою виконкому Бузької сільської ради ОСОБА_4 .

Земельна ділянка площею 0,27 га, для обслуговування житлового будинку і ведення підсобного господарстваналежить ОСОБА_2 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії МК №1373 виданого 29.12.1993 року Головою Бузької сільської Ради народних депутатів.

При зверненні до нотаріуса з метою отримання свідоцтва про право на спадщину, нотаріус відмовив у видачі свідоцтва, посилаючись на те, що шестимісячний строк на прийняття спадщини є пропущеним. Однак, позивач зазначила, що не пропускала строк для прийняття спадщини, оскільки фактично її прийняла як спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Втім, у зв`язку з тим, що у неї, як місце реєстрації її проживання визначена інша адреса: АДРЕСА_2 , для підтвердження прийняття нею спадщини є необхідність встановити факт постійного проживання її як спадкоємця за законом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду від 09.09.2020 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі, справу призначено до підготовчого засідання.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду від 05.11.2019 року закрито підготовче провадження та справу призначена до судового розгляду.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, від неї на адресу суду надійшла заява в якій вона просила розглядати справу у її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує повністю.

В судове засідання представник відповідача Бузької об`єднанної територіальної громади Вознесенського району Миколаївської області не з`явився, від нього на адресу суду надійшла заява в якій він просить розглядати справу без їх участі, проти задоволення заявлених позовних вимог не заперечують.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню.

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в селі Бузьке Вознесенського району Миколаївської області помер ОСОБА_2 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , видане 18.07.2011 року). Після його смерті спадкоємцем за законом першої черги була ОСОБА_3 як дружина (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2 видане 14.11.1970 року) так як проживала разом із спадкодавцем на час його смерті.

ІНФОРМАЦІЯ_3 в селі Бузьке Вознесенського району Миколаївської області померла ОСОБА_3 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 , видане 25.03.2019 року).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, яка складається з будинку за АДРЕСА_1 (після пренайменування вулиць та нумерації будинків АДРЕСА_2 ), земельної ділянки площею 0,27 га, для обслуговування житлового будинку і ведення підсобного господарства.

Зазначений житловий будинок належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі продажу від 24.02.1973 року посвідченого головою виконкому Бузької сільської ради ОСОБА_4 .

Земельна ділянка площею 0,27 га, для обслуговування житлового будинку і ведення підсобного господарстваналежить ОСОБА_2 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії МК №1373 виданого 29.12.1993 року Головою Бузької сільської Ради народних депутатів.

Позивач ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області Франкевич І.М. з метою отримання свідоцтва про право на спадщину, нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що протягом шести місяців з моменту відкриття спадщини спадкоємиця ОСОБА_5 не подала до нотаріуса заяву про прийняття спадщини, відтак пропустила шестимісячний строк на прийняття спадщини, а відтак з метою прийняття спадщини повинна звернутись до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.

Також було встановлено та підтвердилося письмовими доказами, що на момент смерті ОСОБА_3 була зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 (довідка №305 від 15.04.2020 року видана виконкомом Бузької сільської ради Вознесенського району Миколаївської області).

Також було встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 27.10.2020 року по теперішній час зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 .

Втім, судом встановлено, що ОСОБА_1 не пропустила шестимісячний строк на прийняття спадщини, оскільки на момент смерті своєї матері ОСОБА_3 проживала разом з нею на протязі трьох років за адресою АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою №296 від 06.03.2020 року видана виконкомом Бузької сільської ради Вознесенського району Миколаївської області.

Доводи позивача не викликають у суду будь-яких сумнівів та не суперечать вимогам діючого законодавства, судом достовірно встановлено факт постійного проживання позивача ОСОБА_1 з померлою ОСОБА_3 на час відкриття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Позивач проживала зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, заяву нотаріусу у шестимісячний термін не подавала, про відмову від спадщини не заявляла.

Згідно з п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» діями, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини.

Відповідно до п. 211 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністра Юстиції України №20/5 від 03 березня 2004 року - доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Відповідно до ухвали ВССУ № 505/2085/14-ц від 14.09.2016 року, суд дійшов висновку, що: «якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Вказане узгоджується із з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування».

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Отже відсутність реєстрації спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця сама по собі не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини ч. 3 ст. 1268 ЦК України підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів.»

Частиною 2 ст. 315 ЦПК України визначено, що в судовому порядку можуть бути встановлені факти від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950р., кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в ефективний спосіб, що є адекватним змісту порушеного права, характеру порушення та наслідкам, які це порушення потягло за собою, й повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості поновлення гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

За вказаних обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем підлягають задоволенню.

Згідно ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція суду поширюється на всі правовідносини, які виникають у державі. Ст. 55 Конституції України гарантує судовий захист прав і свобод людини і громадянина. Тобто, будь-які цивільні права та інтереси, які охороняються законом, можуть заслуговувати на судовий захист.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

На підставі викладеного та з врахуванням неможливості оформлення позивачем своїх спадкових прав у нотаріальній конторі, що знайшло своє підтвердження в судовому засіданні, суд приходить до висновку про можливість визнання за позивачем права власності на спадкове майно.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 263-265, 273 ЦПК України, суд

ухвалив

позов - задовольнити повністю.

Встановити факт постійного проживання на час відкриття спадщини ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 разом з спадкодавцем ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 в селі Бузьке Вознесенського району Миколаївської області.

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 право власності на житловий будинок АДРЕСА_2 , що належав ОСОБА_2 на підставі договору купівлі продажу від 24.02.1973 року посвідченого головою виконкому Бузької сільської ради Ощинським М.І., в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 в селі Бузьке Вознесенського району Миколаївської області.

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 право власності на земельну ділянку площею 0,27 га, для обслуговування житлового будинку і ведення підсобного господарства, щоналежить ОСОБА_2 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії МК №1373 виданого 29.12.1993 року Головою Бузької сільської Ради народних депутатів в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 в селі Бузьке Вознесенського району Миколаївської області.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду через міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: М.М. Ротар