Справа №705/221/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2020 року Суддя Уманського міськрайонного суду Черкаської області Годік Леся Сергіївна, розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом сільськогосподарського виробничого кооперативу (СВК) «Черповоди» до фермерського господарства (ФГ) «Хорста», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів оренди землі, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача за довіреністю СВК «Черповоди» - Прудивус М.А., в січні 2017 року звернувся до суду з позовом, в якому відповідачами вказані ФГ «Хорста», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів оренди землі. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що між позивачем та відповідачами фізичними особами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (з кожним окремо на відповідний період вказаний в договорі оренди) було укладено договори оренди землі, однак відповідачі, в порушення вимог цивільного законодавства України, в період дії договорів оренди землі, що були укладені з СВК «Черповоди» (не розірвавши попередні чинні договори оренди землі) уклали договори оренди належних їм земельних ділянок з ФГ «Хорста». Представник позивача вказує, що в даному випадку наявне порушення прав СВК «Черповоди» при заключенні нових договорів між орендодавцями та ФГ «Хорста», при наявності укладених договорів оренди з СВК «Черповоди», у зв`язку з чим вимушені звернутися до суду за захистом порушених прав.

У позовній заяві представник позивача просить суд: - визнати недійсним договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення кадастровий номер :02:000:0337 розміром 3.4373 га від 05 жовтня 2016 року укладений між ОСОБА_1 та фермерським господарством «Хорста»; - визнати недійсним договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення кадастровий номер :02:000:0364 розміром 3.43 га №09122015/7 від 09.12.2015 укладений між ОСОБА_2 та фермерським господарством «Хорста». Також в позові ставиться питання про покладення понесених позивачем судових витрат на відповідача ФГ «Хорста».

Ухвалою судді справу призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні, відповідно до ст. 274 ЦПК України, без повідомлення сторін.

Про проведення розгляду справи у спрощеному позовному провадженні позивач та відповідачі повідомлені належним чином. Заперечення проти такого розгляду справи від відповідачів судом у встановлений строк не отримано.

14.05.2018 р. голова ФГ «Хорста» Хорохонько С.В. подав на адресу суду Відзив на позовну заяву СВК «Черповоди» в якому зазначив, що на розгляді суду знаходиться цивільна справа за позовом СВК «Черповоди» про визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок укладених між відповідачами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ФГ «Хорста». Підставою визнання недійсними згаданих вище договорів оренди землі позивач вважає наявність в його розпорядженні укладених ним з відповідачами договорів оренди землі на ті самі земельні ділянки.

Вважає вимоги позивача необгрунтованими, такими, що не відповідають фактичним обставинам справи і не можуть бути задоволені, оскільки, вказані договори оренди не були зареєстровані у встановленому порядку як це вимагає існуюче чинне законодавство, а відповідно вони не є укладеними у розумінні згаданих норм законодавства. Так, спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов`язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі». Цивільні права та обов`язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін при укладенні договору оренди землі, набуваються після відповідної державної реєстрації. Ці висновки ґрунтуються на положеннях правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 19.02.2014 року по справі № 6-162цс13, постанові від 25.12.2013 року по справі № 6-118цс13, постанові від 13.06.2016 року по справі 6-643цс16. Згідно із частиною п?ятою статті 6 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Підпунктом 6 пункту 2 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державній реєстрації прав підлягає право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки. Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Таким чином, виходячи з положень статті 638 ЦК України, статей 125, 126 ЗК України, та зазначених норм, - договір оренди землі набуває чинності і вважається укладеним з дня проведення його державної реєстрації, що підтверджує і наявна судова практика.

В даному випадку позивач приховав інформацію, щодо відсутності Державної реєстрації наданих договорів оренди землі.

Крім того, згідно ст.15 Закону України «Про оренду землі» встановлено істотні умови договору оренди землі, а саме: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

В наданих позивачем договорах відсутні кадастрові номера земельних ділянок, вказане місце знаходження земельних ділянок не відповідає фактичному, що суперечить встановленим вимогам і в свою чергу не дає можливості ідентифікувати об`єкт нерухомого майна, а відповідно не можуть бути зареєстрованими в зв`язку з нікчемністю такого правочину.

Крім цього, один із договорів, наданий позивачем від 02.07.2015 року, не міг бути укладеним фактично, так як на дату його укладення існував попередній діючий зареєстрований у встановленому порядку договір, а на момент подачі позову до суду відповідач ОСОБА_2 вже був мертвий.

На підставі вище викладеного, ФГ «Хорста» не визнає вимоги заявленого позивачем позову і просить суд залишити їх без задоволення повністю.

16.01.2017р. представником позивача, в тому числі, подано позов до ОСОБА_2 , однак, згідно довідки Черповодівської сільської ради Уманського району Черкаської області № 167 від 10.03.2017р. та Актового запису про смерть № 3 від 18.01.2016р. - ОСОБА_2 - помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.138, 146-147).

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів.

Вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суддя приходить до наступного.

На підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 139084 від 02.08.2007 року ОСОБА_1 належить земельна ділянка кадастровий номер :02:000:0337, площею 3,4373 га, з цільовим призначенням «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», яка знаходиться на території Черповодівської сільської ради Уманського району Черкаської області (а.с.11).

02 липня 2015 року між ОСОБА_1 , як орендодавцем та СВК «Черповоди», як орендарем, було укладено договір оренди вищевказаної земельної ділянки терміном на 10 років. При цьому відмітка в договорі оренди землі про проведення його державної реєстрації відсутня (7-9). Згідно Акту про передачу та прийом земельної ділянки в натурі від 02 липня 2015 року (а.с.10) орендодавець передала орендарю СВК «Черповоди» земельну ділянку в натурі в розмірі 3,4373 га «… згідно державного акта на право приватної власності, копія додається до договору оренди земельної ділянки…». При цьому в акті про передачу та прийом земельної ділянки в натурі також зазначено, що акт складено в 3-х примірниках по одному для сторін та для реєстрації.

Позивачем до позову була додана «Актуальна інформація про об`єкт нерухомого майна» в якій зазначено, що 05 жовтня 2016 року між ОСОБА_1 та ФГ «Хорста» було укладено договір оренди землі терміном на 10 років, відносно земельної ділянки кадастровий номер :02:000:0337, площею 3,4373 га (а.с.14,128-129,130). Вказаний договір оренди зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 10.10.2016 р. (а.с.131-132).

На підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЧР № 043837 від 06.03.2003 р. ОСОБА_2 належить земельна ділянка кадастровий номер :02:000:0364, площею 3,43 га, з цільовим призначенням «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», яка знаходиться на території Черповодівської сільської ради Уманського району Черкаської області (а.с.21).

02 грудня 2015 року між ОСОБА_2 , як орендодавцем та СВК «Черповоди», як орендарем, було укладено договір оренди вищевказаної земельної ділянки терміном на 7 років. При цьому відмітка в договорі оренди землі про проведення його державної реєстрації відсутня (15-20). Згідно Акту про передачу та прийом земельної ділянки в натурі від 02 грудня 2015 року (а.с.19) орендодавець передала орендарю СВК «Черповоди» земельну ділянку в натурі в розмірі 3,43 га «… згідно державного акта на право приватної власності, копія додається до договору оренди земельної ділянки…». При цьому в акті про передачу та прийом земельної ділянки в натурі також зазначено, що акт складено в 3-х примірниках по одному для сторін та для реєстрації.

Позивачем до позову була додана «Актуальна інформація про об`єкт нерухомого майна» в якій зазначено, що 09 грудня 2015 року між ОСОБА_2 та ФГ «Хорста» було укладено договір оренди землі терміном на 10 років, відносно земельної ділянки кадастровий номер :02:000:0364, площею 3,43 га (а.с.23,134-135,136). Вказаний договір оренди зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 16.12.2015 р. (а.с.137).

З договорів оренди землі, укладених між позивачем та відповідачами фізичними особами, що додані до матеріалів позову представником позивача, вбачається, що вони набирають чинності після підписання сторонами та їх державної реєстрації і вони усі є тотожними за змістом (п.41 договорів оренди землі). При цьому доказів на підтвердження факту проведення державної реєстрації договорів оренди землі, що були укладені між позивачем та відповідачами фізичними особами, представник позивача до суду не надав і не ставив питання про їх витребування.

Згідно ст. 79 Земельного кодексу України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Відповідно до частини першої статті 93 ЗК України та ст. 1 Закону України "Про оренду землі", право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов`язані з орендою землі, є Закон України "Про оренду землі".

За загальним правилом і з урахуванням статей 641 та 642 ЦК України моментом, з якого договір вважається укладеним, є момент досягнення сторонами згоди з усіх істотних умов договору, тобто повного і безумовного прийняття однією стороною пропозиції другої сторони укласти договір на визначених і добровільно погоджених ними умовах.

За таких обставин, укладення договору є певним процесом (від направлення оферти до моменту надання договору юридичної сили), а не моментальною, одноактною дією, та фактично складається з кількох стадій, що слідують послідовно одна за одною, а саме: подання однією стороною пропозиції щодо укладення договору, прийняття погодженої пропозиції другою стороною, надання договору необхідної форми (з урахуванням законодавчих вимог), а за необхідності - нотаріальне посвідчення та державна реєстрація договору.

Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснювати свої права та виконати обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують договір, надаючи згоди встановленої форми.

Разом із тим цивільні права та обов`язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін при укладенні договору, набуваються після відповідної державної реєстрації.

Ці висновки ґрунтуються на положеннях правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 19.02.2014 року по справі № 6-162цс13, постанові від 25.12.2013 року по справі № 6-118цс13, постанові від 13.06.2016 року по справі № 6-643цс16.

Частиною четвертою статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують договір, надаючи згоди встановленої форми.

Відповідно до статей 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно із частиною п`ятою статті 6 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Підпунктом 6 пункту 2 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державній реєстрації прав підлягає право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки.

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Отже, учасники правочину, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують відповідний письмовий документ, надаючи згоді встановленої форми.

Разом з тим цивільні права та обов`язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін під час укладення договорів оренди, набуваються після відповідної державної реєстрації.

Виходячи з положень статті 638 ЦК України, статей 125, 126 ЗК України договір оренди землі набуває чинності з дня проведення його державної реєстрації.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина першастатті 627 ЦК України).

За змістом частини другої статті 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договору найму регулюються актами земельного законодавства Земельним кодексом України, Законом України «Про оренду землі».

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових правовідносин.

За змістом вказаних процесуальних норм, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, і саме вони є підставою для звернення особи за захистом із застосуванням відповідного способу захисту.

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів щодо порушення його прав, свобод чи законних інтересів відповідачами при укладенні договорів оренди земельних ділянок.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини першої ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На позивача покладений обов`язок довести в суді ті обставини, що позивач уповноважений звертатися до суду з відповідним позовом і відповідно, що є підстави до застосування до спірних правовідносин відповідних положень цивільного законодавства України. Тобто, позивач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.ст. 76-83 ЦПК України, зазначені ним обставини. Однак таких доказів він не надав. Таким чином, при викладених обставинах, у зв`язку з тим, що позивач не довів тих обставин, на які він посилається в своїй позовній заяві - позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 19, 76-81, 128, 258-259, 263-265, 274-279 ЦПК України, суддя -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Черповоди» до фермерського господарства «Хорста», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів оренди землі - відмовити.

Копію рішення направити сторонам.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Леся Сергіївна Годік