УХВАЛА

23.07.2020 року м.Херсон

Суддя Херсонського міського суду Херсонської області Войцеховська Я.В. розглянувши заяву представника ОСОБА_1 адвоката Орушко Миколи Миколайовича про забезпечення позову,-

ВСТАНОВИВ:

Представник заявника адвокат Орушко М.М., який діє на підставі ордеру ХС № 189195 від 21.07.2020р. звернувся до суду із заявою про забезпечення позову до пред`явлення позову. В якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладання арешту на кімнату у комунальній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 .

Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 19.07.2018р. є власником зазначеної квартири. Заявник ОСОБА_1 не погоджується з рішенням управління обліку розподілу та приватизації житла Херсонської міської ради щодо приватизації на ім`я його матері ОСОБА_3 спірної кімнати в комунальній квартирі, яка згодом була подарована ОСОБА_2 . Така приватизація порушує його право на приватизацію житла, оскільки він та члени його сім`ї є користувачами спільного житлового приміщення і не надавали згоди на приватизацію частини спільного житла ОСОБА_3 . Він має намір визнати недійсним договір дарування приватизованої кімнати. В зв`язку з чим звернувся з зазначеною заявою, оскільки відчуження майна ОСОБА_2 може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або зробить неможливим поновлення порушених прав позивача. С метою недопущення неправомірного відчуження спірного майна просить задовольнити заяву про забезпечення позову.

Вивчивши матеріали заяви, суд вважає клопотання таким, що не підлягає задоволенню.

Вимогами ст. 12, 81 ЦПК України, сторона по справі повинна довести ті обставини, на які посилається.

Відповідно до ч. 1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» при розгляді заяви про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконанню чи утрудненню виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовних вимогам.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Слід відзначити, що саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування та підтвердження їх доказами згідно зі статтею 81 ЦПК, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на реалізацію майна.

Співмірність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову, заявник посилався на можливість відчуження майбутнім відповідачем нерухомого майна, що у подальшому у разі задоволення позовних вимог унеможливить відновлення порушених прав позивача.

В заяві щодо застосовування заходів забезпечення позову, відсутні посилання на докази реальної небезпеки, за якої невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення, або навіть неможливості у майбутньому виконати рішення суду, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що дії відповідача спрямовані на відчуження нерухомого майна, тому не доведено, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 N9, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

У зв`язку з чим, приймаючи до уваги вищенаведене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову через наявність вищенаведених обставин. Одночасно суд роз`яснює, що ця відмова не позбавляє заявників на повторне звернення до суду із заявою про забезпечення позову в порядку, встановленому ЦПК України, з урахуванням аргументів, вказаних в мотивувальній частині ухвали.

Керуючись ст. ст.149-151, 153, 354 ЦПК України, приймаючи до уваги Постанову Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»,

ухвалив:

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 адвоката Орушко Миколи Миколайовича про забезпечення позову - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Я.В. Войцеховська