Ухвала

Іменем України

23 липня 2020 року

м. Київ

справа № 727/1116/19

провадження № 61-7891ск20

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Черняк Ю. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 нарішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 04 грудня 2019 року, додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19 грудня 2019 року, ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 02 квітня 2020 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 02 квітня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в інтересах якого діє ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 04 грудня 2019 року позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в інтересах якого діє ОСОБА_4 задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_1 та ОСОБА_5 усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення ОСОБА_2 , разом із малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у квартиру АДРЕСА_1 та передати ОСОБА_2 ключі від вхідних дверей цієї квартири. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19 грудня 2019 року стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 судові витрати за надання правничої допомоги в сумі 6 083,34 грн, а саме по 3 041,67 грн з кожного.

Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 02 квітня 2020 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про закриття апеляційного провадження відмовлено.

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 02 квітня 2020 року, рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 04 грудня 2019 року та додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19 грудня 2019 року залишено без змін.

У травні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_6 , в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції або ухвалити нове рішення.

Ухвалою Верховного Суду від 02 червня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

У липні 2020 року заявником усунуто недоліки.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України як і пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України передбачають, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом.

Пунктом 3 частиною першою статті 389 ЦПК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Згідно із частинами четвертою та шостою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення. Ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК Українипровадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіривши доводи касаційної скарги, у частині оскарження ухвали Чернівецького апеляційного суду від 02 червня 2020 року про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про закриття апеляційного провадження, слід відмовити у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Із оскаржуваного судового рішення, доданих до скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо її незаконності.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 356 ЦПК України до апеляційної скарги додаються довіреність або інший документ, що посвідчує повноваження представника, якщо апеляційна скарга подана представником і ці документи раніше не подавалися.

ОСОБА_7 заявила клопотання про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_8 , з мотивів відсутності у представника позивачів повноважень на апеляційне оскарження додаткового рішення суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції встановивши, що апеляційна скарга ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в інтересах якого діє ОСОБА_4 , підписана адвокатом Поляком П. П., який на підтвердження своїх повноважень додав витяги договорів про надання правової допомоги №220/18 від 06 грудня 2018 року та №16/19 від 24 січня 2019 року та копії ордерів від 17 січня 2020 року, дійшов правильного висновку, що підстави для закриття апеляційного провадження із зазначених відповідачем ОСОБА_1 мотивів відсутні.

Доводи касаційної скарги у частині оскарження ухвали Чернівецького апеляційного суду від 02 червня 2020 року про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про закриття апеляційного провадження, висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

З огляду на викладене у відкритті касаційного провадження в частині оскарження ухвали Чернівецького апеляційного суду від 02 червня 2020 року про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про закриття апеляційного провадження необхідно відмовити, оскільки, касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосовування судом апеляційної інстанції норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Підставою касаційного оскарження рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 04 грудня 2019 року, додаткового рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19 грудня 2019 року, та постанови Чернівецького апеляційного суду від 02 квітня 2020 року заявник зазначає, що суди попередніх інстанцій застосували норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року у справі № 6-1945цс17, стосовно вирішення питання про місце проживання дитини та вирішення питання про те, з ким з батьків буде проживати дитина (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд визнає її необґрунтованою, з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_2 є власником 5/12 частин квартири АДРЕСА_1 . Відповідачу ОСОБА_1 належить 7/12 частин спірної квартири.

У спірній квартирі зареєстровані позивачі ОСОБА_2 з 06 листопада 2007 року та ОСОБА_3 з 10 травня 2018 року. Відповідач ОСОБА_5 та двоє дітей ОСОБА_9 та ОСОБА_10 проживають в спірній квартирі без реєстрації.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушеним (стаття 41 Конституції України).

Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (частина перша та друга статті 319 ЦК України).

У силу частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, будинку або його частини, вимагати будь-яких усунень порушень його права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі зазначеної норми права, є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 06 квітня 2020 року у справі № 754/14843/16-ц.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Установивши, що позивач надав належні та допустимі докази на підтвердження того, що відповідачі чинять йому із малолітнім сином перешкоди у користуванні належної йому на праві власності частки спірної квартири, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення позивача із його малолітнім сином.

Доводи касаційної скарги про те, що суди попередніх інстанцій застосували норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року у справі № 6-1945цс17, є безпідставними. Так, наведене як приклад неоднакового застосування норм матеріального права судове рішення, ухвалене за інших встановлених судами фактичних обставин справи. При цьому, суд бере до уваги, що ОСОБА_1 не є законним представником малолітнього ОСОБА_3 , тому її доводи про фактичне визначення місця проживання дитини з батьком у спірній квартирі є неспроможними і не стосуються спору про усунення перешкод власнику у здійсненні права власності щодо житлового приміщення.

Інші доводи касаційної скарги у цілому зводяться до незгоди заявника з ухваленими судовими рішеннями, містять посилання на факти, що були предметом дослідження та оцінки суду, який їх обґрунтовано спростував. Переглядаючи законність та обґрунтованість рішень судів попередніх інстанцій, Верховний Суд, діючи у межах повноважень визначених статтею 400 ЦПК України, не вправі здійснювати переоцінку доказів та встановлювати нові обставини.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

На підставі викладеного Верховний Суд дійшов висновку про наявність передбачених пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України підстав для визнання касаційної скарги ОСОБА_1 необґрунтованою та відмови у відкритті касаційного провадження.

Клопотання про зупинення виконання постанови Чернівецького апеляційного суду від 02 квітня 2020 року задоволенню не підлягає.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частиною четвертою, п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 04 грудня 2019 року, додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19 грудня 2019 року, ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 02 квітня 2020 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 02 квітня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в інтересах якого діє ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням, відмовити.

Відмовити у задоволенні клопотання про зупинення виконання постанови Чернівецького апеляційного суду від 02 квітня 2020 року.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді І. А. Воробйова

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк