ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 621/1609/19 Головуючий суддя І інстанції Вельможна І. В.
Провадження № 22-ц/818/2575/20 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: за законом.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2020 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Яцини В.Б.

суддів: - Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря : Семикрас О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Зміївського районного суду Харківської області від 11 лютого 2020 року, ухвалене у складі головуючого судді Токарєвої Н.М., по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, надання права на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування,

встановив:

13 червня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, надання права на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування.

Позовна заява мотивована тим, що вона з листопада 2011 року постійно проживала однією сім`єю з ОСОБА_3 , як чоловік та жінка, без шлюбу за адресою: АДРЕСА_1 . Вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, між ними існували відносини притаманні подружжю, які тривали по день смерті ОСОБА_3 . З серпня 2018 року ОСОБА_3 захворів і з того часу потребував стороннього догляду, який йому надавала саме позивач. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса з метою оформлення своїх спадкових прав, однак, їй було відмовлено у зв`язку з чим позивач звернулася до суду.

На підставі вищевикладеного, ОСОБА_1 просила встановити той факт, що вона з листопада 2011 року по 15 грудня 2018 року (включно) постійно проживала однією сім`єю із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як чоловік з жінкою, без шлюбу; визнати за позивачем право на спадкування після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, оскільки ОСОБА_1 протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через тяжку хворобу був у безпорадному стані.

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 11 лютого 2020 року позовну заяву задоволено частково.

Встановлено факт, що має юридичне значення, а саме факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у період з листопада 2011 року по час смерті ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави витрати по оплаті судового збору 384 (триста вісімдесят чотири) грн. 20 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати частково та в частині відмови у задоволенні ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду незаконне, необгрунтоване, судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Вказала, що вона з дозволу та відома ОСОБА_3 зареєструвалась по АДРЕСА_2 . Вони проживала разом, вели господарство як подружжя. Мали спільний бюджет, у інших шлюбах зареєстровані не були.

Зазначила, що суд першої інстанції формально зазначив, що медична документація не підтверджує факт перебування спадкодавця у безпорадному стані та жодним чином не мотивував з яких причин та підстав, він не приймає ці докази, як підтвердження перебування ОСОБА_3 у безпорадному стані. Посилається на правовий висновок викладений у постанові від 30.05.2019 року № 346/1178/17, що безпорадний стан повинен бути підтверджений відповідними записами у медичних документах. На підтвердження чого нею було надано копію медичної картки.

Вказала, що відповідач не знав про хворобу батька, жодного разу не приїхав провідати його у лікарні, не надав та не запропонував ніякої матеріальної допомоги чи навіть моральної підтримки, він за декілька днів до ухвалення у справі судового рішення вночі вигнав її з будинку, замінив ключі від хвіртки та будинку, залишивши її інваліда 2-ої групи без житла.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить її відхилити і залишити оскаржене рішення суду без змін, оскільки воно є законним та обґрунтованим, відповідає обставинам справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, поясненняпозивача ОСОБА_1 та її представника адвоката Браславської О.А., представника відповідача адвоката Гетьман О.М., за відсутності відповідача ОСОБА_2 , який був належним чином повідомлений про розгляд справи, що відповідно до ст. 372 ЦПК України не перешкоджає її розгляду, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам оскаржене рішення суду у повній мірі відповідає.

Частково задовольняючі позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є обґрунтованими. Щодо позовних вимог позивача про зміну черговості одержання права на спадкування та визнання права на спадкування разом із спадкодавцями першої черги, то наданою позивачем у якості доказів медичною документацією не підтверджується факт перебування спадкодавця ОСОБА_3 у безпорадному стані, обумовленому похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли особа не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Інших доказів на підтвердження вказаних обставин позивачем не надано, самі по собі показання свідків щодо надання ОСОБА_1 , допомоги ОСОБА_3 , який хворів та перебував на стаціонарному лікуванні у період з 09 грудня 2018 року по 15 грудня 2018 року, не надано підстав для визнання права позивача на спадкування разом зі спадкоємцями першої черги.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до частини другої статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Аналіз вказаної норми закону дає підстави для висновку, що судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування.

Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом.

Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку:

1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами);

2) матеріальне забезпечення спадкодавця;

3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири;

4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3;

5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом.

Для задоволення позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин.

Судовим розглядом встановлено, що спадкодавець ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На день смерті він мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , де крім нього були зареєстровані позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 ОСОБА_1 проживає у зазначеному будинку з 2011 року по даний час. У будинку в наявності її особисті речі. ОСОБА_1 проживала зі спадкодавцем ОСОБА_3 до дня його смерті.

Судом також було встановлено, що з листопада 2011 по день смерті ОСОБА_3 , тобто по 15.12.2018 року, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки як чоловік та жінка. При цьому ОСОБА_1 та спадкодавець ОСОБА_3 в інших шлюбах не перебували.

Враховуючи вищевикладене, суд задовольнив позовні вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, в цій частині рішення суду не оскаржено і тому відповідно до ст. 367 ЦПК України в цій частині рішення суду не перевіряється.

Щодо доводів скарги позивача ОСОБА_1 про визнання за нею права на спадкування після смерті ОСОБА_3 , разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, слід зазначити наступне.

Згідно положень ч. 1 ст. 1261 ЦК України відповідач ОСОБА_2 - син спадкодавця ОСОБА_3 , є спадкоємцем першої черги.

Наданою ОСОБА_1 та дослідженою судом у якості доказів медичною документацією не підтверджується факт перебування ОСОБА_3 у безпорадному стані, обумовленому похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли особа не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування (а.с. 16, 29-34).

Спадкодавець ОСОБА_3 дійсно не перебував у безпорадному стані, що підтверджує той факт, що він був лише один раз був госпіталізований у лікарню у грудні 2018 року, за тиждень до своєї смерті. За недоведеності іншого презюмується, що під час стаціонарного лікування спадкодавцем опікується персонал лікарні. Згідно вказаних медичних документів до цього часу спадкодавець неодноразово з 30.07.2018 самостійно звертався до лікарів та амбулаторно лікувався, випадків його госпіталізації не було, а його нетривалий безпорадний стан перед самою смертю, за відсутністю інших передбачених у ст. 1259 ЦК України підстав не надає позивачці право на спадкування разом із спадкоємцем першої черги - відповідачем ОСОБА_2 . Всупереч передбаченому ст.ст. 12, 81 ЦПК України процесуальному обов`язку позивачка не надала до суду належних, допустимих і достатніх доказів на підтвердження того, що спадкодавець перед смертю тривалий час перебував у безпорадному стані і вона при цьому здійснювала над ним опіку, а також надавала йому матеріальне забезпечення та будь-яку іншу допомогу, яка має матеріалізоване вираження. Показання допитаних судом свідків є недостатніми і цього висновку суду не спростовують.

Суд відповідно до ст. 89 ЦПК України дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцем за законом права на спадкування, оскільки позивачем не доведено, належними та допустимими доказами, наявність вище перелічених юридичних фактів у їх сукупності.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи скарги цього висновку не спростовують, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

В контексті правил ст. 141 ЦПК України відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч.1 ст. 374, ст.ст.375, 381-384, 388,389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Зміївського районного суду Харківської області від 11 лютого 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 20 липня 2020 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді І.В.Бурлака.

О.М.Хорошевський.