ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/146/20 Справа № 205/6291/13-ц Головуючий у першій інстанції: Шавула В. С. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2020 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Варенко О.П.,

при секретарі Догоновій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 вересня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Держгеокадастру у м. Дніпрі Дніпропетровської області, Управління Держгеокадатру у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області, правонаступниками яких є Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Дніпровської міської ради, виконкому Дніпровської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Нугаєва Оксана Миколаївна, Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, про визнання частково незаконними та скасування рішень виконкому Дніпропетровської міської ради в частині передачі у приватну власність та користування земельних ділянок, визнання недійсними державних актів про право власності на земельні ділянки, скасування державної реєстрації права власності на земельні ділянки, визнання недійсним договору купівлі-продажу на земельні ділянки та скасування державної реєстрації,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що він успадкував будинок по АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці площею 1996 кв. м., що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 09 липня 1997 року. Домоволодіння належало його батькам на підставі свідоцтва про спадщину від 08 грудня 1971 року після смерті діда ОСОБА_5 , яке належало померлому на підставі договору забудови, посвідченого Другою нотаріальною конторою м. Дніпропетровська 17 грудня 1952 року за реєстровим №2-2715. З метою приватизації земельної ділянки він звернувся до Управління Держкомзему у м.Дніпропетровську Дніпропетровської області, однак приватизувати земельну ділянку в межах визначених технічною документацією на його домоволодіння неможливо у зв`язку із розходженням фактичного розташування межових знаків і захоплення земельної ділянки з боку його сусідів - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Вказані відповідачі є співвласниками домоволодіння по АДРЕСА_2 по 1/2 частці кожен. Відповідно до державного акта від 23 липня 1999 року, виданого на підставі рішення виконкому Дніпропетровської міської ради від 07 липня 1999 року №1313, земельна ділянка 0,0815 га за адресою по АДРЕСА_2 передана у приватну власність ОСОБА_2 . Згідно державного акта від 19 жовтня 1998 року, виданого на підставі рішення виконкому Дніпропетровської міської ради від 20 серпня 1998 року №1651, земельна ділянка 0,0900 га за адресою АДРЕСА_2 передана в приватну власність ОСОБА_3 . Зазначені рішення міськвиконкому та вищевказані державні акти суперечать вимогам статей 30, 42 ЗК України в редакції 1991 року, оскільки видані на право приватної власності на одну земельну ділянку, на якій розташовано домоволодіння за однією поштовою адресою: АДРЕСА_2 , що знаходиться у спільній частковій власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Державні акти, видані ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , відображають частину площі земельної ділянки, яка фактично надана йому та яка знаходиться в його користуванні. Конфігурація земельної ділянки в технічній документації не збігається з конфігурацією земельної ділянки, визначеною в правовстановлюючих документах про спадщину на ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Підписів у технічній документації щодо погодження меж земельної ділянки відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 він не ставив. 13 грудня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу земельних ділянок, які розташовані по АДРЕСА_2 , загальна площа 0,0773 га цільове призначення - для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд - та земельну ділянку загальною площею 0,0042 га, цільове призначення - для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Тому, уточнивши позовні вимоги, позивач просив визнати частково незаконним та скасувати рішення виконкому Дніпропетровської міської ради від 17 червня 1999 року №1313 в частині передачі земельної ділянки 0,0815 га за адресою АДРЕСА_2 в приватну власність ОСОБА_2 ; визнати недійсним державний акт ІY-ДП 053362 Д №018305 від 23 липня 1999 року виданий Дніпропетровської міською радою на земельну ділянку по АДРЕСА_2 ОСОБА_2 , зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №108305 та скасувати його; визнати частково незаконним та скасувати рішення виконкому Дніпропетровської міської ради від 20 серпня 1998 року №1651 в частині передачі земельної ділянки 0,0900 га за адресою АДРЕСА_2 в приватну власність ОСОБА_3 ; визнати недійсним державний акт серія ДП 053362 Д №018306 від 16 жовтня 1998 року, виданий Дніпропетровською міською радою на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_2 ОСОБА_3 , зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №018306 та скасувати його державну реєстрацію; скасувати державну реєстрацію в Поземельній книзі про право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_2 ; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельних ділянок від 13 грудня 2013 року №798, що посвідчений приватним нотаріусом Нугаєвою О.В., укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 та скасувати в Єдиному державному реєстрі реєстрацію об`єктів №01 та №01 (а.с. 6-10 т. 4).

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 червня 2016 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено (а.с. 54-65, 122-131 т.3).

Постановою Верховного Суду від 07 лютого 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 червня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с. 183-187 т.3).

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 вересня 2018 року в задоволенні позову відмовлено (а.с. 43-46 т.4).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ,, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 09 липня 1997 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Грищенко В.І., позивачу ОСОБА_1 належить спадкове майно а саме: 1/2 частка жилого будинку АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці площею 1996 кв.м., який належав батькові позивача - ОСОБА_6 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.13 т.1).

Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 09 липня 1997 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Грищенко В.І., позивачу ОСОБА_1 належить спадкове майно, що складається із 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , розташованого на земельній ділянці площею 1996 кв.м., який належав матері позивача - ОСОБА_7 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 14 т.1).

Рішенням виконкому Дніпропетровської міської ради депутатів трудящих від 12 грудня 1973 року №697 «Про перейменування вулиць, провулків та площ м. Дніпропетровська» вулиця «Мостова» в Ленінському районі м. Дніпропетровська була перейменована на вулицю «Хорольська», що підтверджується архівною довідкою Державного архіву Дніпропетровської області 22 листопада 2013 року №Н-85-2013 (а.с.95 т.1).

Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 10 липня 1993 року, виданого Другою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою Якушевою Г.С., спадкоємцями нерухомого майна ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , є в рівних частках по 1/2 кожний: ОСОБА_2 - дочка померлого та ОСОБА_3 - син померлого. Спадкове майно, на яке видане свідоцтво про право на спадщину за законом, складається із: частини жилого будинку із відповідною частиною господарських та побутових будівель та споруд за адресою по АДРЕСА_2 , розташованого на земельній ділянці розміром 2000,0 кв.м. (а.с. 25, 92 т.1).

Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10 липня 1993 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Якушевою Г.С., на підставі заповіту, посвідченого державним нотаріусом Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Якушевою Г.С. та зареєстрованого в реєстрі за №І-1656, спадкоємцями 1/2 частини нерухомого майна, а саме жилого будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель та споруд, який розташований за адресою по АДРЕСА_2 , що розміщений на земельній ділянці площею 2000 кв.м., після смерті ОСОБА_9 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 , є відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.94 зворот т.1).

Рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради №1313 від 17 червня 1999 року про передачу у приватну власність та надання у користування земельних ділянок громадянам у Ленінському районі м. Дніпропетровська, затверджені матеріали земельно-кадастрової інвентаризації та передано безоплатно у приватну власність та надано у користування громадянам земельні ділянки у Ленінському районі (а.с.6, 68, 69 т.1).

Згідно списку громадян, яким передаються у приватну власність та надаються у користування земельні ділянки у Ленінському районі м. Дніпропетровська архівного управління Дніпропетровської міської ради, ОСОБА_2 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,08149 га по АДРЕСА_2 (а.с.8, 64-67 т.1).

Рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради №1651 від 20 серпня 1998 року про передачу у приватну власність та надання у користування земельних ділянок громадянам у Ленінському районі м. Дніпропетровська, передано безоплатно у приватну власність та надано у користування громадянам земельні ділянки у Ленінському районі (а.с. 10, 62-63 т.1).

Згідно списку громадян, яким передаються у приватну власність та надаються у користування земельні ділянки у Ленінському районі м. Дніпропетровська архівного управління Дніпропетровської міської ради, ОСОБА_3 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,08998 га по АДРЕСА_2 (а.с.11, 64-67 т.1).

На підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ДП №053362 від 23 липня 1998 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №018305, відповідачу ОСОБА_2 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,0815 га, що розташована на території АДРЕСА_2 , яка призначена для обслуговування житлового будинку (а.с.9 т.1).

Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії ДП Д* №018306 від 16 жовтня 1998 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №018306, відповідачу ОСОБА_3 належить земельна ділянка площею 0,0900 га, що розташована на території АДРЕСА_2 , яка призначена для обслуговування житлового будинку (а.с. 12 т.1).

У вересні 2013 року позивач ОСОБА_1 звертався до Дніпропетровської міської ради із питанням щодо земельного спору стосовно узгодження меж земельної ділянки по АДРЕСА_1 та скасування приватизації земельної ділянки по АДРЕСА_2 , однак йому було роз`яснено, що він має право з приводу зазначеного питання звернутися до суду (а.с. 81, 82 т.1).

Також встановлено, що 13 грудня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу 1/2 частки житлового будинку, що посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Нугаєвою О.М. за реєстровим №797, відповідно до якого ОСОБА_4 придбав у ОСОБА_2 1/2 частку житлового будинку з відповідними господарськими та побутовими спорудами, який розташований по АДРЕСА_2 , на земельній ділянці загальною площею 0,0815 га, кадастрові номери - :08:327:0033 та :08:327:0034 (а.с. 200-201, 202 т.1).

Цього ж дня між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу земельних ділянок від 13 грудня 2013 року, що посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Нугаєвою О.М. за реєстровим №798, відповідно до якого ОСОБА_4 придбав у ОСОБА_2 земельні ділянки по АДРЕСА_2 , загальною площею 0,0773 га (цільове призначення - для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд) кадастровий номер :08:327:0034) та загальною площею 0,0042 га (цільове призначення - для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд) кадастровий номер :08:327:0033 (а.с.196-197 т.1).

Згідно висновку комісійної судової земельно-технічної експертизи від 16 листопада 2015 року №2376-15, складеного судовими експертами Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз, встановлено, що не можливо визначити який порядок користування земельними ділянками по АДРЕСА_2 АДРЕСА_1 склався для обслуговування означених домоволодінь з 1953 року і до моменту приватизації землі відповідачами (а.с. 207-222 т.2).

Крім того, зазначеним вище висновком від 16 листопада 2015 року №2376-15 встановлено наступне:

- не можливо визначити чи змінювалися межі земельних ділянок за вказаними вище адресами з 1953 року;

- не можливо визначити чи відрізняється фактична площа, конфігурація земельних ділянок та її межі від площі і конфігурації, зазначених в технічних документах;

- не можливо визначити чи було порушено з боку когось із землекористувачів ( ОСОБА_2 , ОСОБА_10 , ОСОБА_1 ) межі, до моменту прийняття рішень міськвиконкому, існуючі раніше між земельними ділянками АДРЕСА_1 .

Також з вищевказаного висновку №2376-15 комісійної судової земельно-технічної експертизи від 16 листопада 2015 року вбачається, що межові знаки між земельними ділянками по АДРЕСА_3 в натурі (на місцевості) не встановлені;

не можливо визначити чи відповідають рішення виконкому Дніпропетровської міської ради від 17 червня 1999 року №1313 та від 20 серпня 1998 року №1615 в частині передачі у власність відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 площі земельної ділянки вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування.

Разом з тим, висновком комісійної судової земельно-технічної експертизи від 30 січня 2020 року №5874-19, складеним судовими експертами Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз, встановлено, що розміри, конфігурація земельної ділянки АДРЕСА_1 зі сторони земельної ділянки АДРЕСА_2 , зазначена на схематичному плані земельної ділянки станом на 14.12.1971 (том 1 арк. 19), на плані земельної ділянки згідно технічного паспорту станом на 08.02.1990 року (том 1 арк. 16), на плані земельної ділянки згідно технічного паспорту від 05.08.2013 року (том 1 арк. 41 ) та в топографо-геодезичній зйомці 2015 року (том 3 арк. 75,76,78,) фактично не змінювались (а.с. 159-172 т.4).

Зазначеним вище висновком комісійної судової земельно-технічної експертизи від 30 січня 2020 року №5874-19 також встановлено, що незначна розбіжність у спірних розмірах від т.3 до т.4 (зазначена в технічних паспортах та схематичному плані земельної ділянки) виникла у зв`язку з переобладнанням сараю літ. В, який розташований на межі домоволодінь АДРЕСА_2 , зазначеному в технічному паспорті станом на 08.02.1990 року, (арк. 16, том 1) в гараж літ. В та сарай літ. М зазначеному в технічному паспорті станом на 05.08.2013 року (арк. 41 том 1); згідно технічного паспорту від 08.02.1990 року сарай літ. В має розміри в плані 5,16м х 9,80м, тоді як згідно технічного паспорту від 05.08.2013 гараж літ. В та сарай літ. М має розміри в плані 5,16м х 9,40м, але при проведенні вимірювання високоточного геодезичного обладнання (топографо-геодезична зйомка) в 2015 році гараж літ. В та сарай літ. М має розміри в плані 5,16м х 9,88м. При цьому, при проведенні аналізу зазначених матеріалів збільшення розмірів земельної ділянки НОМЕР_1 зі сторони земельної ділянки НОМЕР_2 не відбувалось.

У розділі "дослідження" висновку комісійної судової земельно-технічної експертизи від 30 січня 2020 року №5874-19 зазначено, зокрема, що при виготовлені технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. ОСОБА_2 02.01 - обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, АДРЕСА_2 (кадастровий номер :08:327:0034), ДП «Центр Державного земельного кадастру» Дніпропетровська регіональна філія, 2013 рік не було враховано: план земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 станом на 10.02.1964 рік; схематичний план земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 станом на 14.12.1971 рік; план земельної ділянки згідно технічного паспорту за адресою: АДРЕСА_1 станом на 08.02.1990 року. В результаті це призвело до того, що частиною земельної ділянки, площею 89,7 кв.м, яка була надана у власність ОСОБА_2 фактично користується власник домоволодіння №66 ОСОБА_1 згідно схематичного плану земельної ділянки станом на 14.12.1971 року, технічного паспорту станом на 08.02.1990 року, плану земельної ділянки згідно технічного паспорту від 05.08.2013 року та топографо-геодезичної зйомки 2015 року (виготовленої сертифікованим інженером-геодезистом ОСОБА_11 , 2015 рік, електронна версія топографо-геодезичних вишукувань в форматі *. dxf (диск) (арк.75,76,78, том3 ) (а.с. 167 т.4).

Частиною 2 статті 373 ЦК України встановлено, що право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

За змістом частини першої статті 30 ЗК України 1990 року при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення.

Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Таким чином, особа, яка набула право власності на частину будівлі чи споруди, стає власником або користувачем відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

Встановлено, що первісному власнику будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_5 під забудову, згідно договору від 17 грудня 1952 року, було виділено у користування для обслуговування будинку земельну ділянку площею 1996,0 кв. м.

З урахуванням положень частини першої статті 30 ЗК України 1990 року у вказаному розмірі право користування земельною ділянкою перейшло у порядку спадкування й до позивача ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19 липня 1997 року.

Згідно пункту 1.7. Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди), затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 15 квітня 1993 року № 28 (що діяла станом на 20 серпня 1998 року), на земельні ділянки, якими користуються громадяни, підприємства, установи, організації та садівницькі товариства, державні акти виготовляються після визначення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) і складання плану земельної ділянки.

За змістом пункту 1.10. вказаної Інструкції технічна документація при складанні державних актів включає: при складанні державних актів на право приватної власності на землю і право постійного користування землею, що видаються громадянам на земельні ділянки, якими вони користуються: виписку з рішення місцевої Ради народних депутатів про передачу земельної ділянки у власність або надання її у користування; абриси обміру земельної ділянки; план земельної ділянки, складений за результатами обміру; збірний план землевласників і землекористувачів; відомість обчислення площ; матеріали погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками землі і землекористувачами.

Відповідно до пункту 2.2. зазначеної вище Інструкції межі наданих (переданих) земельних ділянок переносяться у натуру (на місцевість) і закріплюються межовими знаками, а межі ділянок, що знаходяться у власності та користуванні і проходять по визначених в натурі контурах, звіряються з наявними планами ділянок. При відсутності плану проводиться зйомка зовнішніх меж земельної ділянки, встановлюються суміжні власники землі і землекористувачі, за участю останніх складається протокол, в якому докладно описується розташування меж на місцевості.

Аналогічні положення закріплено у пунктах 1.12., 2.1., 2.6. Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах від 04 травня 1999 року №43.

За положеннями статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється в тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Згідно зі статтею 125 ЗК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.

Згідно зі ст. 126 ЗК України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Пунктом 1 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до вимог ст.16 Закону України «Про Державний земельний кадастр», земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер. Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; детально дослідивши надані суду письмові докази, заслухавши в судовому засіданні судових експертів, що проводили у даній справі комісійну експертизу; приймаючи до уваги висновки комісійних судових земельно-технічних експертиз, що зазначені вище; встановивши, що розміри, конфігурація земельної ділянки АДРЕСА_1 зі сторони земельної ділянки АДРЕСА_2 фактично не змінювались; зміни розмірів земельної ділянки НОМЕР_1 зі сторони земельної ділянки НОМЕР_2 не відбувалось, - колегія приходить до висновку, що права позивача щодо належної йому земельної ділянки АДРЕСА_1 відповідачами не порушені, тому підставі для задоволення позовних вимог відсутні.

Колегія також звертає увагу, що незначна розбіжність у спірних розмірах від т.3 до т.4 (зазначена в технічних паспортах та схематичному плані земельної ділянки) виникла у зв`язку з переобладнанням сараю літ. В, який розташований на межі домоволодінь АДРЕСА_2 , зазначеному в технічному паспорті станом на 08.02.1990 року, (арк. 16, том 1) в гараж літ. В та сарай літ. М зазначеному в технічному паспорті станом на 05.08.2013 року (арк. 41 том 1); згідно технічного паспорту від 08.02.1990 року сарай літ. В має розміри в плані 5,16м х 9,80м, тоді як згідно технічного паспорту від 05.08.2013 гараж літ. В та сарай літ. М має розміри в плані 5,16м х 9,40м, але при проведенні вимірювання високоточного геодезичного обладнання (топографо-геодезична зйомка) в 2015 році гараж літ. В та сарай літ. М має розміри в плані 5,16м х 9,88м. При цьому, при проведенні аналізу зазначених матеріалів збільшення розмірів земельної ділянки НОМЕР_1 зі сторони земельної ділянки НОМЕР_2 не відбувалось.

Клопотань про надання інших доказів, витребування доказів судом, зокрема, про призначення інших судових експертиз, - позивачем не заявлено, що підтверджується письмовими матеріалами справи, протоколом та звукозаписом судового засідання суду апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія приходить до висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 вересня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий

Судді