ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Каратаєвої Л.О.

за участю секретаря судового засідання Пивоварової А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України, філії Дніпропетровського обласного управління ПАТ Ощадбанк про зобов`язання надати запитувану інформацію, відшкодування матеріальної і моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ Державний ощадний банк України, філії Дніпропетровського обласного управління ПАТ Ощадбанк про зобов`язання надати запитувану інформацію, відшкодування матеріальної і моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначив, що 24.12.2015 року він уклав з ПАТ «Ощадбанк» договір про відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) № НОМЕР_1 шляхом підписання заяви про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, затвердженого постановою правління AT «Ощадбанк» № 694 від 05.08.2015 року.

Заява була оформлена у відділенні AT «Ощадбанк» - ТВБВ III типу №10003/0439 філії-Дніпропетровське обласне управління «Ощадбанк» за адресою: м. Дніпро, пров. Крушельницької, буд.6, прим. 3.

На підставі договору позивачеві відкрито у 2015 році поточний рахунок за тарифним пакетом «Пенсійний» (у т.ч. «Арсенал»), операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронного платіжного засобу.

14.08.2019 року банком за власною ініціативою здійснено переказ 20 грн з поточного рахунку позивача на свій рахунок як комісію за обслуговування так званого відповідачем «неактивного» карткового рахунку, чим заподіяно позивачеві шкоду.

Посилався на те, що законом передбачено укладання Пенсійним фондом України договорів з уповноваженим банком - переможцем конкурсу на право виплати пенсій.

17.05.2018 року такий договір № 30 був між ГУ ПФУ в Дніпропетровській області і AT «Ощадбанк», умовами якого передбачені питання встановлення AT «Ощадбанк» тарифів на обслуговування поточних рахунків з виплати пенсій.

12.09.2019 року позивач звернувся до AT «Ощадбанк» із заявою, в якій просив повідомити у письмовій формі інформацію про те, якими умовами Договору №30 він керувався, коли 14.08.2019 року здійснив за власної ініціативи переказ у 20 грн, всупереч тому, що законом плата за обслуговування поточних рахунків з виплати пенсії не передбачена. До того ж позивач кожного місяця отримував інформацію по рахунку у банкоматах ОЩАД 24/7.

До цього часу позивач не одержав відповіді на заяву від 12.09.2019 року, а відповідач 17.09.2019 року повторно здійснив переказ з його поточного рахунку на свій рахунок як комісію за обслуговування «неактивного» карткового рахунку.

На підставі викладеного, посилаючись на положення Законів України «Про звернення громадян», «Про інформацію», «Про захист прав споживачів», ст.ст. 23, 1167, ЦК України, умови договору про відкриття і обслуговування банківського рахунку, просить суд зобов`язати відповідача надати інформацію, запитувану у заяві від 12 вересня 2019 року, відшкодувати матеріальну шкоду, заподіяну відповідачем неправомірними діями та бездіяльністю у розмірі 40 грн, відшкодувати у розмірі, визначеному на розсуд суду моральну шкоду (а.с.1).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», філії Дніпропетровського обласного управління ПАТ «Ощадбанк», про зобов`язання надати запитувану інформацію, відшкодування матеріальної і моральної шкоди - задоволено частково.

Зобов`язано Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» надати (направити або вручити) ОСОБА_1 відповідь на його заяву від 12 вересня 2019 року, яка була зареєстрована 12 вересня 2019 року за вх. № П-1027зв.

В задоволенні позовних вимог до філії Дніпропетровського обласного управління ПАТ «Ощадбанк», а також позовних вимог - про відшкодування матеріальної і моральної шкоди відмовлено.

Вирішено питання щодо судового збору (а.с.39-42).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду в частині незадоволених позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено деякі обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки наданих суду доказів (а.с.61-65).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за потрібне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 12.09.2019 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ Ощадбанк» в особі філії Дніпропетровського обласного управління ТВБВ ІІІ типу №10003/0439, із заявою (вх. № П-1027зв), в якій запитував інформацію про таке:

- якими умовами договору з ГУ ПФУ в Дніпропетровській області №30 від 17.05.2018 року керувався банк, коли 14.08.2019 року здійснив з власної ініціативи переказ 20 грн. з його поточного рахунку № НОМЕР_2 , відкритого у ТВБВ ІІІ типу №10003/0439 ОПЧ м. Дніпро, пров. Крушельницької, буд. 6, прим. 3, філії-Дніпропетровське обласне управління AT "Ощадбанк", на рахунок Банку , як комісію за обслуговування неактивного карткового рахунку;

- на підставі якого правового акта та тарифних умов банка банком здійснено 12.04.2019 року транзакцію 003: запит балансу по картковому рахунку та списали 5 грн. комісії з його поточного рахунку № НОМЕР_2 , відкритого у ТВБВ ІІІ типу №10003/0439 ОПЧ м. Дніпро, пров. Крушельницької, буд. 6, прим. 3, філії-Дніпропетровське обласне управління AT Ощадбанк".

Просив видати через ТВБВ III типу №10003/0439 копію договору з ГУ ПФУ в Дніпропетровській області №30 від 17.05.2018 року про зарахування і виплату пенсій через AT «Ощадбанк».

У позові позивач вказував, що 14.08.2019 року і 17.09.2019 року банк за власною ініціативою здійснив перекази по 20 грн. з його поточного рахунку на свій рахунок AT «Ощадбанк» як комісію за обслуговування «неактивного» карткового рахунку.

Вважав, що таке перерахування передбачено умовами договору № 30 від 17.05.2018 року, укладеного між ГУ ПФУ в Дніпропетровській області і AT «Ощадбанк», який регулює у т.ч. питання встановлення AT «Ощадбанк» тарифів на обслуговування поточних рахунків з виплати пенсій. Натомість за законом плата за обслуговування поточних рахунків з виплати пенсії не передбачена, а позивач самостійно отримує інформацію по своєму рахунку в банкоматах ОЩАД 24/7.

З наданого договору № 30 від 17.05.2018 року про зарахування і виплату пенсій через АТ «Ощадбанк», укладеного між АТ «Ощадбанк» і ГУ ПФУ в Дніпропетровській області (а.с. 29-32), вбачається, що його предметом є виконання банком функцій з виплати пенсії відповідно до Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, затвердженим постановою КМУ від 30.08.1999 року № 1596 (у редакції постанови КМУ від 22.08.2016 року № 662), за місцем фактичного проживання одержувачів пенсії в населених пунктах у межах Дніпропетровській області, в яких функціонує Банк, його відокремлені підрозділи (філії, відділення, представництва тощо) (надалі - установи Банку).

Виплата пенсій шляхом їх зарахування на поточні рахунки одержувачів у Банку здійснюється на підставі договору, що укладається між Банком та Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, яке здійснює нарахування та фінансування пенсій відповідно до цього Договору.

Договором передбачений обов`язок банка забезпечення безоплатного здійснення операцій з виплати пенсій, а також безоплатна видача пенсійних платіжних карток. Умовами вказаного договору не передбачено питання встановлення AT «Ощадбанк» тарифів на обслуговування поточних рахунків клієнтів з виплати пенсій.

Постановою Правління НБУ від 05.11.2014р. № 705 затверджене Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, яке встановлює загальні вимоги Національного банку до емісії банками-резидентами, філіями іноземних банків (далі - банки) електронних платіжних засобів і визначає порядок здійснення операцій з їх використанням.

На підставі вказаного Положення банк має право здійснювати емісію електронних платіжних засобів та/або еквайринг на підставі внутрішньобанківських правил, розроблених відповідно до законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку і правил платіжних систем. Внутрішньобанківські правила затверджує орган управління банку, уповноважений на це згідно зі статутом (п. 7).

Внутрішньобанківські правила залежно від особливостей діяльності банку повинні містити, серед іншого, порядок здійснення платіжних операцій, операцій за допомогою платіжного застосунку, нарахування комісійної винагороди та процентів за користування емітентом коштами користувача (п. 8).

Як вказував позивач, 24.12.2015 року він уклав з АТ «Ощадбанк» договір № 1044129 на відкриття і обслуговування поточного рахунку за тарифним пакетом «Пенсійний» (у т.ч. «Арсенал»), шляхом підписання заяви про приєднання, на підставі якого йому був відкритий пенсійний рахунок.

З представлених позивачем виписок по картковому рахунку видно, що 14.08.2019 року і 17.09.2019 року здійснені транзакції на суми «-20,00 грн.» як «переказ на рахунок: Client Account Bank Account за обслуговування неактивного карткового рахунку» (а.с. 2-3).

Відмовляючи у задоволенні вимог щодо відшкодування матеріальної шкоди в сумі 40 грн, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведений факт заподіяння йому шкоди діями (бездіяльністю) відповідача, які полягають у невиконанні або не належному виконанні договору обслуговування банківського рахунку, що мало б наслідком відшкодування шкоди.

Відмовляючи у задоволенні вимог щодо стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з безпідставності таких вимог.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Спірні взаємовідносини між позивачем і виникли з договору про відкриття та обслуговування поточного рахунку, а тому ці відносини регулюються самим договором, а також чинним законодавством України.

Так, згідно зі ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» поточний рахунок це рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Відносини за договором банківського рахунку регулюють положення Глави 72 ЦК України (статті 1066-1076).

Відповідно до ст. 1068 ЦК України банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом.

Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Клієнт зобов`язаний сплатити плату за виконання банком операцій за рахунком клієнта, якщо це встановлено договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Згідно з вимогами ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим майновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір (Постанова Верховного суду України від 03.12.2014 р. по справі 6-183цс14).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що позивачем не доведений факт заподіяння йому шкоди діями (бездіяльністю) відповідача, які полягають у невиконанні або не належному виконанні договору обслуговування банківського рахунку, що мало б наслідком відшкодування шкоди, внаслідок чого, позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 40 грн не підлягають задоволенню, про що вірно зазначено судом першої інстанції.

Щодо стягнення моральної шкоди, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 23 ЦК України моральна шкода може полягати: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншими ушкодженнями здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та вимог ст. 23 ЦК України спори про відшкодування моральної шкоди розглядаються, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України та законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування шкоди (збитків), завданих дефектною чи фальсифікованою продукцією або продукцією неналежної якості, а також майнової та моральної (немайнової) шкоди, заподіяною небезпечною для життя і здоров`я людей продукцією у випадках, передбачених законодавством.

Однак, судом не встановлено наявності підстав для відшкодування моральної шкоди, завданої позивачеві як споживачу, передбачених Законом України «Про захист прав споживачів».

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про відмову у задоволенні вимог щодо стягнення моральної шкоди, оскільки такі вимоги є безпідставні.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, повно, всебічно і об`єктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав правильну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог. Рішення суду першої інстанції винесено з додержання вимог матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.

Доводи скарги позивача фактично зводяться до незгоди апелянта із мотивами судового рішення, які наведені в його обґрунтування, а також переоцінки доказів, проте відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2019 року, в оскаржуваній частині - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: