Єдиний унікальний номер: 448/812/20
Провадження № 2/448/484/20
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

25.09.2020 року Мостиський районний суд Львівської області в складі:
головуючого судді Кічака Ю.В.,
при секретарі судового засідання Рушеляк Г.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Мостиська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -
В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом про стягнення аліментів, покликаючись на те, що із відповідачем ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі з 21.09.2017р., який розірвано на підставі рішення Мостиського районного суду Львівської області у справі №448/1910/19. Стверджує, що від даного шлюбу із ОСОБА_2 у них народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Вказує, що дочка проживає разом з нею, позивачкою, та перебуває на її утриманні, так як відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Зазначає, що самостійно немає можливості в повній мірі забезпечити потреби дитини у нормальному, повноцінному харчуванні, догляді, одязі, а також інші витрати пов`язані з вихованням та навчанням, оскільки на це потрібні значні кошти.
Стверджує, що відповідач ОСОБА_2 отримує регулярний дохід зарплату, так як працює за контрактом в Державній прикордонній службі України.
Вважає, що відповідач ОСОБА_2 має можливість утримувати дочку, а тому просить суд ухвалити рішення, яким стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку/доходу, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення повноліття.
Ухвалою від 17.07.2020р. відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, так як згідно з вимогами ч.6 ст.19 ЦПК України поданий спір є малозначним, а тому у відповідності до ст.274 ЦПК України справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідач ОСОБА_2 подав до суду відзив на позовну заяву, у якому позовні вимоги ОСОБА_1 визнає частково, покликаючись на наступні обставини: він, відповідач, на даний час перебуває у цивільному шлюбі (фактичних шлюбних відносинах) з ОСОБА_4 ; він, відповідач, має також на утриманні малолітню дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; його, відповідача цивільна дружина на даний час ніде не працює, так як перебуває у відпустці по догляду за донькою до трьох років; спільно із ОСОБА_4 виховують її доньку від попереднього шлюбу, - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; несе витрати по сплаті орендної плати та комунальних послуг за житло; єдиним джерелом доходу для його сім`ї є його заробітна плата; спроможний сплачувати аліменти на утримання дочки у розмірі 1/8 частки від усіх видів його доходу. Зазначає, що від сплати судового збору він, відповідач звільнений на підставі п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».
Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, однак представник такої ОСОБА_7 подав через канцелярію суду заяву, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує повністю та просить справу розглянути у їх відсутності.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, однак одночасно із надісланим на адресу суду відзивом на позовну заяву, надіслав заяву в якій зазначив, що позовні вимоги визнає частково із підстав викладених у відзиві та просить здійснити розгляд справи у його відсутності.
Дослідивши надані документи і матеріали, на яких ґрунтуються позовні вимоги та доводи сторони відповідача, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку.
Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст.12 ЦПК України. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від подружнього життя в сторін народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 , позивачкою по справі та перебуває на її утриманні.
Відповідач ОСОБА_2 добровільно не надає кошти на утримання дитини, не піклується про її матеріальне забезпечення.
Відповідач ОСОБА_2 є офіційно працевлаштований, зокрема такий працює та отримує заробітну плату у Військовій частині № НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач ОСОБА_2 має іншу сім`ю, зокрема перебуває у фактичних шлюбних відносинах із ОСОБА_4 ; у нього на утриманні перебуває малолітня дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та допомагає ОСОБА_4 утримувати дитину від попереднього шлюбу - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_4 перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років.
Вказані обставини підтверджуються такими доказами по справі, зокрема: копією свідоцтва про народження дитини дочки сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; довідкою про склад сім`ї позивачки ОСОБА_1 , згідно якої відомо, що позивачка разом із дочкою зареєстрована та проживає в АДРЕСА_2 ; свідоцтвом про народження дочки відповідача ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; довідкою про доходи відповідача ОСОБА_2 ; довідкою про склад сім?ї відповідача ОСОБА_2 , згідно якою останній проживає разом із ОСОБА_4 , ОСОБА_6 і ОСОБА_5 в АДРЕСА_3 ; копіями паспортів сторін.
Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).
Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.
Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей.
Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття; сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.
Частинами 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України передбачено, що кожна дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.
Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття.
Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.
Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Змістом ст.150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той з батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.
Згідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Частина 3 ст.181 СК України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
У ст.182 СК України зазначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: - стан здоров`я та матеріальне становище дитини; - стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; - наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; - наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; - доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; - інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Статтями 183 та 184 СК України передбачено способи стягнення аліментів: у частці від заробітку або у твердій грошовій сумі та підстави стягнення аліментів одним із таких способів. Згідно ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Оскільки сторони не можуть у добровільному порядку дійти згоди щодо утримання дитини, а також враховуючи відсутність доказів на підтвердження виконання відповідачем обов`язку щодо утримання дочки, суд дійшов до висновку про необхідність стягнення з відповідача аліментів на її утримання.
Судом враховано матеріальне становище сторін, стан здоров`я та матеріальний стан дитини, ті обставини, що дитина сторін проживає разом з позивачкою ОСОБА_1 , остання несе витрати по утриманню дитини, забезпечує її лікуванням в разі потреби, займається її вихованням, що потребує не тільки матеріальних витрат, а й значних моральних зусиль, а відповідач ОСОБА_2 ухиляється від утримання дитини, а також те, що відповідач є фізично здоровим, працездатним, офіційно працевлаштованим, регулярно отримує дохід (заробітну плату), має на утриманні дитину дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , допомагає ОСОБА_4 утримувати дитину від попереднього шлюбу - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Окрім цього, враховано необхідний та розумний обсяг матеріальних витрат на утримання дитини, що буде забезпечувати його нормальний розвиток, розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та інші обставини, що мають істотне значення, а також рівність обов`язку матері та батька по утриманню дитини.

Щодо доводів відповідача про те, що він несе витрати по сплаті орендної плати та комунальних послуг, то такі суд у відповідності до ст.ст. 12.81 ЦПК України не бере до уваги, оскільки такі не підтверджені жодними доказами, а саме квитанціями про оплату таких, договором оренди та ін. Крім того, дані обставини жодним чином не впливають на обов`язок батьків по утриманню своїх дітей.

Також, суд не приймає до уваги доводи відповідача щодо необхідності нести витрати за оренду житла, і з тих обставин, що він є військовослужбовцем та відповідно до ст.12 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. У разі відсутності службового жилого приміщення військовослужбовці рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом і не перебувають у шлюбі, розміщуються безплатно в спеціально пристосованих казармах у розташуванні військової частини, а сімейні - у сімейних гуртожитках. Житлово-побутові умови в таких казармах повинні відповідати вимогам, які пред`являються до гуртожитків, що призначені для проживання одиноких громадян. У разі відсутності можливості розміщення зазначених військовослужбовців у спеціально пристосованих казармах у розташуванні військової частини та сімейних гуртожитках військова частина зобов`язана орендувати для військовослужбовців та членів їх сімей жиле приміщення або за їх бажанням виплачувати грошову компенсацію за піднайом (найом) жилого приміщення. Для військовослужбовців офіцерського складу у разі відсутності службового жилого приміщення військова частина зобов`язана орендувати житло для забезпечення ним військовослужбовців та членів їх сімей або за їх бажанням виплачувати грошову компенсацію за піднайом (найом) жилого приміщення. Розмір і порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації за піднайом (найом) ними жилих приміщень визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Беручи до уваги усі наведені обставини та враховуючи заяву одержувача аліментів про визначення розміру аліментів на утримання дитини саме в частці від доходу її батька, керуючись принципом розумності і справедливості, суд приходить до висновку про ухвалення рішення про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на утримання дитини дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліментів у частці від його заробітку (доходу), зокрема в розмірі 1/6 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду (13.07.2020р.) і до досягнення дитиною повноліття.
Із зміною матеріального чи сімейного стану платника або одержувача аліментів, або інших обставин, що мають значення, сторони мають право звернутися до суду з відповідною позовною заявою про зміну (зменшення або збільшення) розміру аліментів.
Виходячи з вимог ст.430 ЦПК України, суд вважає, що слід допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.
Згідно з п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів.
Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Щодо покликань відповідача ОСОБА_2 про те, що він звільнений від сплати судового збору на п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», у відповідності до якої «від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав», вважаю за необхідне зазначити наступне.
Аналіз ст.5 Закону України «Про судовий збір» дозволяє розмежувати підстави звільнення від сплати судового збору, в залежності від суб`єкта звернення, а також, виходячи з характеру позовних вимог, з якими особа звертається до суду. Також Закон встановлює пільги для певної категорії позивачів, в залежності від характеру спору, за вирішенням якого має місце звернення до суду. Зазвичай такі позовні вимоги витікають із застосування конкретного законодавчого акту, або з визначених Законом правовідносин, які є підставою для звернення до суду. Слід звернути увагу, що зазначені пільги осіб з відповідним статусом розповсюджуються на позовні вимоги, які витікають з цих конкретних випадків.
Так, згідно п.13 ч.1 ст.5 вказаного Закону, учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України звільняються від сплати судового збору - у справах пов`язаних з порушенням їхніх прав.
Відповідно до частини другої статті 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» ветерани війни та особи, на яких поширюється дія цього Закону, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань.
Таким чином, Законом України «Про судовий збір» учасник бойових дій звільнений від сплати судового збору у разі звернення до суду з позовом щодо незастосування пільг, визначених в Законі України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Проте, якщо ця ж особа, яка має статус учасника бойових дій, звертається до суду з іншими позовними вимогами (не щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом), а наприклад, про розірвання шлюбу, поділ майна подружжя, стягнення аліментів судовий збір має бути сплачений на загальних підставах, оскільки у даному випадку такий позов не пов`язаний з порушенням права саме учасника бойових дій, а виникає з сімейних відносин або захисту права власності.
З огляду на наведене, вважаю, що у даному випадку відсутні підстави звільнення відповідача ОСОБА_2 від сплати судового збору, на які він покликався у відзиві на позовну заяву.
Оскільки позовні вимоги позивачки ОСОБА_1 задоволені частково (на 66,66%), то на підставі ст.ст.133, 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», з відповідача ОСОБА_8 на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 560,48 грн. (840,80 грн.*66,66%).
Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 133, 141, 258, 259, 264, 265, 268, 430 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - задовольнити частково.
Стягувати з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 13.07.2020р. і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.
Стягнути з ОСОБА_2 560 (п`ятсот шістдесят) гривень 48 коп. судового збору в дохід держави.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відомості про учасників справи:
Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ; уродженка с.Явора Турківського району Львівської області, проживаючої та зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 .

Суддя Ю.В.Кічак