Номер провадження: 22-ц/813/7814/20
Головуючий у першій інстанції Сувертак І. В.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

16.12.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.

суддів: Дрішлюка А.І., Громіка Р.Д.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Домінанта-Д», Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранд-Палестро» про захист прав споживачів, визнання договору недійсним, відшкодування шкоди, стягнення безпідставно набутого майна,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Одеського апеляційного суду знаходиться цивільна справа за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 18 червня 2020 року.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 18 червня 2020 року позов залишено без задоволення.

10 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом:

- накладення арешту на нежитлове приміщення, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, загальна площа 55,2 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборонити ПП «Домінанта-Д» () вчиняти будь-які дії з володіння, користування та розпорядження нежитловим приміщенням, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, загальна площа 55,2 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в тому числі проводити перепланування та ремонт приміщення.

Посилаючись на те, що невжиття заходів забезпечення позову зробить неможливим виконання судового рішення у разі задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 ..

За правилами ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Вивчивши матеріали цивільної справи, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову, виходячи з наступного.

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ПП «Домінанта-Д», ТОВ «Гранд-Палестро» про визнання недійним договору оренди нерухомого майна №41А, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Гранд-Палестро» від 19 вересня 2016 року, об`єктом зазначеного договору є нерухоме майно: нежитлове приміщення: реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, загальна площа 55,2 кв.м., адреса: АДРЕСА_1 , також позивач просив стягнути з ПП «Домінанта-Д» вартість безпідставно набутого майна, яке вимірюється вартістю виконаного капітального ремонту у вказаному приміщенні в розмірі 200 000 гривень.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 18 червня 2020 року позовні вимоги залишено без задоволення.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 31 серпня 2020 року відкрито провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на зазначене рішення суду першої інстанції.

Згідно із ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006р., №9 постановлено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в справі.

Забезпечення позову по суті є тимчасовим обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співмірними заявленим вимогам, а також мають бути безпосередньо пов`язанні з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачам вчиняти певні дії.

Згідно частини 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Особа, яка подає заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Суд апеляційної інстанції враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Серед передбачених частиною 1 ст. 152 ЦПК України видів забезпечення позову, такий вид як накладення арешту є крайнім заходом забезпечення позову, для застосування якого матеріли справи не містять достатніх даних, обґрунтованих доводів позивачем не надано. Обраний спосіб забезпечення позову може призвести до необґрунтованого обмеження права власника на реалізацію захищеного права володіння майном.

Колегія суддів також звертає увагу на принцип співмірності щодо арештованого майна до розміру заявлених позовних вимог, оскільки без визначення вартості майна на яке просить заявник накласти арешт, можуть бути порушені права власника, на розпорядження цим майном, якщо вартість арештованого майна значно перевищує розмір позовних вимог.

Також при вирішенні питання щодо забезпечення позову слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Таким чином не підлягають задоволенню вимоги заяви щодо заборони ПП «Домінанта-Д» вчиняти будь-які дії з володіння, користування та розпорядження спірним нежитловим приміщенням, в тому числі проводити перепланування та ремонт приміщення, оскільки такі вимоги не є співмірними із вимогами вищевказаного позову. Крім того, задоволення вказаної вимоги має наслідком перешкоджання господарській діяльності відповідачів.

Отже, обраний позивачем захід забезпечення позову не відповідає вимогам співмірності, розумності та збалансованості інтересів сторін, а заява не містять обґрунтування необхідності застосування такого крайнього заходу.

Таким чином, суд приходить до висновку, що обраний заявником вид забезпечення позову є неспівмірним із заявленими позивачем вимогами та задоволенню не підлягає.

Отже, у відповідності із вищевикладеним, враховуючи зміст заяви, предмет позову, конкретні обставини по справі, та з урахуванням змісту зазначених норм процесуального права, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 149, 150 ч.1 п.6,365 ч.1 п.7 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту його проголошення та подальшому оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М.Драгомерецький

А.І.Дрішлюк

Р.Д.Громік