ЄУН № 336/1293/19
пр. № 2/336/110/2020
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

22 квітня 2020 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Дацюк О.І., при секретарі Брагіній І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, відсотків за користування позикою, трьох відсотків річних,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , вказавши, що 15.09.2017 року між сторонами був укладений договір позики, за яким ОСОБА_2 взяв в борг у ОСОБА_1 216500 гривень. Обов`язку з повернення позики відповідач не виконав, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача на свою користь суму боргу у розмірі 216500 гривень, відсотки за користування позикою в сумі 50738,11 гривень, три відсотки річних в сумі 693,99 гривень. а також судовий збір.

Ухвалою суду від 19.03.2019 року відкрито провадження по справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 27.02.2020 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явились. Представник позивача направив до суду заяву про розгляд справи його відсутності та відсутності позивача.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про місце та час розгляду справи повідомлявся судовою повісткою, направленою за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України.

Як вбачається з розписки, відповідач 28.10.2019 року отримав судову повістку про виклик до суду на 30.01.2020 року, а також отримав копію позовної заяви з доданими до неї документами під особистий підпис (а.с. 47).

26.02.2020 року відповідач направив до суду заяву з запереченнями проти позову та повідомив суд про неможливість прибути в судове засідання у зв`язку з перебуванням у відрядженні.

Натомість, у встановлений судом строк відповідач не направив до суду відзив на позовну заяву, не надав доказів будь-яких доказів.

Будь-які інші клопотання чи заяви сторонами не заявлялись, судом не вирішувались.

Керуючись ст. 280 ЦПК України, суд розглянув справу заочно.

При вивченні письмових доказів судом встановлено наступне.

Відповідно до копії розписки, складеної 15.09.2017 року, ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 216500 гривень. Строк виконання зобов`язання в розписці відсутній.

05.12.2018 року ОСОБА_1 направив на адресу ОСОБА_3 вимогу про повернення суми позики протягом 30 днів з моменту пред`явлення вимоги. Згідно з довідкою пошуку поштових відправлень Укрпошти, вказана вимога була отримана 12.12.2018 року.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

В постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року, прийнятої за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах (справа № 6-63 цс 13), зазначено, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Виходячи з вищезазначеного, суд вбачає підстави для стягнення позики у сумі 216500 гривень.

Вирішуючи спір в частині стягнення з відповідача відсотків за користування позикою на рівні облікової ставки НБУ, суд виходить з наступного.

За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами, відповідно до ст. 536 ЦК України.

Аналогічним чином питання відсотків за користування позикою регулює ст. 1048 ЦК України, яка вказує, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Отже, виходячи з вищевикладених положень ЦК України в укладеному між позичальником та позикодавцем договорі має бути обумовлено право позикодавця на отримання відсотків та відповідний такому праву обов?язок позичальника сплатити відсотки за користування позикою.

Також у разі встановлення обов?язку позичальника сплатити відсотки за користування позикою, в договорі має бути визначений розмір відсотків, які підлягають сплаті. У разі, коли договором розмір відсотків не встановлений, тож застосування підлягають положення статті 1048 ч. 1 абз. 2 ЦК України.

Отже законодавець не передбачає обов?язковості сплати відсотків за користування позикою, а пов?язує наявність цього обов?язку саме з умовами укладеного між сторонами договору.

Тільки у разі, якщо обов?язок зі сплати відсотків за користування позикою договором передбачений, але сторонами не визначено розміру відсотків, такі відсотки можуть бути нараховані на рівні облікової ставки НБУ.

Однак, текстом наданої позивачем розписки права позикодавця на отримання відсотків відповідного йому обов?язку позичальника сплачувати такі відсотки не передбачено, отже суд не вбачає підстав для стягнення суми відсотків за користування позикою, тож у цій частині у задоволенні позову слід відмовити.

Вирішуючи спір в частині стягнення 3% річних, суд виходить з наступного.

Статтею 625 ч. 2 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи таке, суд вбачає підстави для стягнення 3% річних за період з 12.01.2019 року по 18.02.2019 року включно в сумі 693,99 гривень у відповідності до наданих позивачем розрахунків, які відповідачем не оспорені та заперечень щодо їх правильності не надано.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача також належить стягнути судовий збір пропорційно задоволеним вимогам.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 76-81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, відсотків за користування позикою, трьох відсотків річних задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 15 вересня 2017 року в сумі 216500 (двісті шістнадцять тисяч п`ятсот) гривень, а також три відсотки річних за прострочення повернення позики в сумі 693,99 гривень (шістсот дев`яносто три гривні 99 коп.).

В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 2170,25 гривень (дві тисячі сто сімдесят гривень 25 коп.).

Відповідно до ст. 265 ч. 5 ЦПК України зазначаються наступні відомості:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , відомості про РНОКПП відсутні.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом двадцяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в апеляційному порядку.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. З урахуванням положень п. 15.5 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України апеляційна скарга подається через суд першої інстанції.

Відповідно до ч. 3 Розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Суддя О.І. Дацюк

Повний текст рішення суду виготовлений 27.04.2020 року