Справа № 931/255/20
Провадження № 2/931/158/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2020 року смт. Локачі

Локачинський районний суд Волинської області

у складі: головуючого - судді Кідиби Т.О.,

за участю: секретаря - Гупалик А.С.,

відповідача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Локачах цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про звільнення від сплати заборгованості за аліментами,

в с т а н о в и в :

08.05.2020 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про звільнення від сплати заборгованості за аліментами.

Свої вимоги мотивує тим, що заочним рішенням Локачинського районного суду від 03.03.2016 року присуджено стягувати з нього в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 22.02.2016 року і до досягнення ними повноліття.

Постановою Локачинського РВ ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 10.05.2018 року відкрито виконавче провадження №56361777 по виконанню даного рішення.

Про існування вищезазначеного рішення суду і виконавчого провадження позивач дізнався лише в кінці грудня 2019 року від дільничного офіцера Стрийського ВП ГУНП у Львівській області, який повідомив про здійснення розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000174 від 05.10.2019 року, розпочатого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України (ухилення від сплати аліментів).

Зазначає, що оскільки відповідач під час звернення до суду повідомила неправдиву інформацію про його місце проживання ( АДРЕСА_1 ) та державним виконавцем невірно вказувався його реєстраційний номер облікової картки платника податків, йому не було відомо про розгляд справи та рішення суду, внаслідок чого виникла заборгованість із сплати аліментів в розмірі 75714,4 грн за період з 22 лютого 2016 року по 1 лютого 2020 року.

Також позивач вказує, що у зв`язку з нещасним випадком при виконанні службових обов`язків 31.08.2015 року він отримав серйозне поранення, внаслідок якого настала інвалідність та втрата роботи, що має істотне значення.

Просить звільнити його від сплати заборгованості за аліментами в розмірі 75714,4 грн за період з 22 лютого 2016 року по 1 лютого 2020 року, що виникла на підставі заочного рішення Локачинського районного суду від 03.03.2016 року у справі №160/61/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

14.07.2020 року відповідачем поданий відзив на позовну заяву, в якому остання вказує, що заборгованість зі сплати аліментів виникла через ухилення ОСОБА_2 від їх сплати.

Зазначає, що обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач приєднав до позову перелік доказів про участь батька у вихованні та матеріальному забезпеченні дітей, проте відомості у позові та його додатках є в більшості не зрозумілими, а також недостовірними, навіть якщо вони на думку позивача і повністю відповідають дійсності, то жодним чином не можуть вплинути на виконання ним обов`язку по сплаті аліментів на утримання їх спільних дітей, та заборгованість, що виникла за минулий період, згідно з рішенням суду, яке відповідач не оскаржував.

21.07.2020 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначив, що підставами позову є наявність заборгованості за аліментами, що виникла у зв`язку з неповідомленням позивача про стягнення аліментів, а також тяжка хвороба позивача. Вказані підстави позову не обґрунтовуються приєднаними до позову квитанціями про участь позивача у вихованні та матеріальному забезпеченні дітей.

У судовому засіданні 08.12.2020 року позивач та його представник позов підтримали із підстав, зазначених у позовній заяві, просили його задовольнити. Також позивач наголосив, що протягом періоду, за який виникла заборгованість за аліментами він, не зважаючи на отриману травму та тривалу реабілітацію, брав участь у матеріальному забезпеченні дітей, надсилаючи їм одяг, продукти харчування, канцелярські товари, іграшки, тощо, проводив з ними дозвілля, оздоровлював їх.

Відповідач та її представник у судовому засіданні позов не визнали. Відповідач пояснила, що дійсно контактувала з позивачем в період виникнення заборгованості в телефонному режимі. Між ними виникли напружені стосунки. При зверненні до суду вона зазначила останню їй відому адресу проживання ОСОБА_2 , крім того, вона повідомляла йому про те, що на підставі рішення суду з нього стягуються аліменти.

Щодо участі позивача в житті дітей відповідач зазначила, що останній дійсно забирав їх на санаторно-курортне лікування, декілька раз надавав кошти, надсилав одяг та іграшки, канцелярське приладдя і продукти харчування, але вона не рахує це як сплату аліментів, позаяк витратила за той час значно більше коштів. Такі дії ОСОБА_2 вона розцінює як добровільні та додаткові витрати батька на утримання дітей, поза обов`язком сплачувати аліменти.

Заслухавши пояснення учасників справи, показання свідка ОСОБА_5 , дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що від шлюбу в ОСОБА_2 та ОСОБА_1 народилось двоє дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Згідно з заочним рішенням Локачинського районного суду Волинської області від 03 березня 2016 року у справі №160/61/16-ц з ОСОБА_2 , жителя АДРЕСА_1 в користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 22.02.2016 року і до досягнення ними повноліття (а.с. 13, 14).

Позивач аліменти на утримання дітей не сплачував, в результаті чого у нього виникла заборгованість з їх сплати за період з 22 лютого 2016 року по 1 лютого 2020 року в сумі 75714,4 грн, що підтверджується довідкою-розрахунком державного виконавця про нарахування аліментів згідно з виконавчим листом №160/61/16-ц від 15.03.2016 року (а.с. 20).

Сторони не оспорюють наданого державним виконавцем розрахунку заборгованості за аліментами.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Судом встановлено, що позивач, прохаючи звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, посилається на те, що він не знав про стягнення з нього аліментів та відкриття виконавчого провадження, а також на свою тяжку хворобу. Крім того, зазначає, що він надавав матеріальну допомогу дітям в добровільному порядку.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд вважає, що позивачем не доведено факту умисного зазначення недостовірної інформації відповідачем при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дітей. Під час судового розгляду відповідач повідомила суду, що між ними виникли напружені стосунки, що не заперечувалось позивачем. Вказана обставина підтверджує, що відповідач могла бути не обізнаною про фактичне місце проживання ОСОБА_2 та при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів зазначила відому останню їй адресу його зареєстрованого місця проживання.

Той факт, що відповідач не знав про стягнення з нього аліментів та про відкриття виконавчого провадження в даному випадку не є істотною обставиною, передбаченою ст. 197 СК України, для звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами, позаяк позивач знав про свій обов`язок як батька щодо матеріального утримання дітей.

Щодо стану здоров`я позивача, судом встановлено, що отримання ним поранення при виконанні службових обов`язків 31.08.2015 року, внаслідок якого настала інвалідність, підтверджується наданими доказами, а саме: актом про нещасний випадок №57/86 від 08.10.2015 року, актом розслідування даного нещасного випадку від 08.10.2015 року, довідкою про встановлення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи від 13.12.2019 року №214 (а.с. 21-23, 24-36, 40).

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, поранення отримане позивачем 31.08.2015 року, а з позовом до суду про стягнення аліментів ОСОБА_1 звернулась 22.02.2016 року, тобто через п`ять місяців після настання події, тому даний факт мав бути досліджений при ухваленні рішення про стягнення аліментів, а приймаючи до уваги те, що позивач не звертався до суду із заявою про перегляд заочного рішення та його скасування, суд приходить до висновку, що позивач погоджується із вищевказаним заочним рішенням. Також при звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення позивач міг обгрунтувати поважність причин неприбуття у засідання суду, у зв`язку з його необізнаністю з розглядом справи, неотриманням судових повісток, тощо, на що посилається позивач у даному позові. Відповідно якщо позивач не знав і про наявність виконавчого провадження та сума заборгованості є для нього значною, він не ставить вимоги про розстрочення чи відстрочення її сплати, а відразу просить звільнити його від сплати заборгованості за аліментами.

Щодо обставин добровільної участі позивача в житті дітей за вказаний період, а саме: оплату санаторно-курортного лікування, пересилання декілька раз грошових коштів, одягу та іграшок, канцелярського приладдя і продуктів харчування, що не оспорюється відповідачем та підтверджується показаннями свідка ОСОБА_5 , суд не приймає до уваги дані доводи, оскільки надання такої допомоги є його правом та не звільняє від обов`язку щодо сплати аліментів на підставі рішення суду. Надані ним грошові кошти можуть бути зараховані в рахунок погашення заборгованості за аліментами за заявою позивача, надавши відповідні докази державному виконавцю, який здійснює примусове виконання рішення суду про стягнення аліментів, або за домовленістю між ним і відповідачем. Однак позивач таким своїм правом не скористався.

Отже, зазначені позивачем у позовній заяві доводи не можуть розцінюватись судом як обставини, що мають істотне значення, для звільнення його від сплати заборгованості за аліментами. Суд не вважає, що така заборгованість виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою, позаяк позивач в період виникнення заборгованості мав можливість сплачувати аліменти, розмір яких є незначним, що вбачається із довідки-розрахунку державного виконавця (а.с.20). Вказане стверджується тим, що він брав участь в утриманні дітей, до отримання інвалідності отримував доходи за місцем роботи в ГУНП у м. Києві, що підтверджується долученими ним довідками (а.с.118-120), доказів понесення значних витрат на лікування та реабілітацію ним не подано, на даний час сплачує аліменти у визначеному судом розмірі, що підтверджується сторонами, тому, враховуючи вищевикладене та вимоги ч.8 ст.7 СК України, відповідно до якої регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, підстав, для звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами, передбачених ч.2 ст. 197 СК України, суд не вбачає.

Отже, у позові необхідно відмовити повністю.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено повністю, а позивач звільнений від сплати судового збору, такі витрати відповідно до ст.141 ЦПК України слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 76, 77, 81, 141, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 7, 180, 197 СК України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про звільнення від сплати заборгованості за аліментами - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду через Локачинський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - денний строк з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - невідомо.

Повний текст рішення складено 21.12.2020 року.

Суддя Локачинського районного суду Т.О. Кідиба