Справа № 462/3623/19 Головуючий у 1 інстанції: Постигач О.Б.
Провадження № 22-ц/811/3329/19 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Крайник Н.П., Цяцяка Р.П.

секретаря: Куцика І.Б.

з участю: ОСОБА_1 .М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Залізничного районного суду м.Львова від 11 вересня 2019 року, -

ВСТАНОВИВ:

в червні 2019 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів.

В обгрунтуваня позовних вимог посилається на те, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 13 жовтня 2014 року вирішено стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини доходів, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Проте рішення суду відповідачем належним чином не виконувалось. Враховуючи те, що відповідач пообіцяв добровільно надавати кошти на утримання дітей, вона написала заяву у Залізничний ВДВС про повернення виконавчого листа та постановою ВП№45939014 стягувачу повернуто виконавчий лист. Деякий час відповідач надавав кошти у розмірі 3000 грн., а з лютого 2019 року кошти на утримання дитини не надає, а тому змушена повторно звертатися до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки. Зазначила, що донька ОСОБА_5 хворіє на ювеніальний ревматоїдний артрит, є дитиною-інвалідом, також потребує постійного нагляду лікаря, відповідного лікування та покращеного харчування, належного відпочинку, що потребує значних коштів. З наведених підстав просила стягувати аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі по 3500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 11 вересня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , ІН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ІН НОМЕР_2 ) аліменти на утримання дитини, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з 05.06.2019 року і до досягнення дитиною повноліття. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Допущено негайне виконання судового рішення в межах місячної суми стягнення.

Рішення суду оскаржили ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , вважають рішення суду незаконним та необгрнтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для правильного вирішення спору.

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення безпідставно взяв до уваги те, що відповідач має на утриманні непрацездатних батьків, проте долучені ним до матеріалів справи пенсійні посвідчення не доводять факт того, що батьки перебувають на його утриманні. Більше того, вказані обставини не можуть бути однозначною підставою для зменшення розміру аліментів, які вона просить стягнути з відповідача. Також апелянт стверджує, що суд безпідставно взяв до уваги той факт, що відповідач є учасником бойових дій, оскільки такий статус не має жодного відношення до розміру аліментів, які підлягають стягненню. Вказує, що нею надано достатньо доказів на підтвердження платоспроможності відповідача, а тому вважає, що справедливим було б призначення судом аліментів в розмірі 3500 грн. Звертає увагу на те, що стан здоров`я та матеріальне становище дитини є найважливішою обставиною, яку має враховувати суд при визначенні розміру аліментів. Крім того, іншою обставиною, що має істотне значення для визначення розміру аліментів, є наявність у позивачки хвороби (багато вузловий евтиреоїдний зоб ІІ ст.), лікування якої потребує значних коштів. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання дитини, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 3500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

ОСОБА_3 в апеляційній скарзі зазначає, що його участь в утриманні та фінансовому забезпеченні потреб доньки відбувається по мірі його нерегулярних доходів. Зазначає, що позивачка без будь-якого тиску відмовилась від отримання аліментів та з власної ініціативи повернула виконавчий лист. Стверджує, що судом не вірно застосовано п.2 ч.1 ст. 182 К України, а саме, не враховано його стан здоров`я та матеріальне становище. Також звертає увагу на те, що позивач умисно приховує факт щорічної додаткової допомоги на доньку в розмірі 5000 грн. у зв`язку з статусом відповідача, як учасника бойових дій. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 на підтримання доводів поданої нею апеляційної скарги та заперечення щодо задоволення апеляційної скарги ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_3 слід відмовити, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід задовольнити частково, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Згідно з положеннями ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які платник аліментів зобов`язаний сплачувати щомісячно, з метою матеріального утримання дитини.

Стаття 184 СК України передбачає, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності володіння та /або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у том числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платник аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Частина 2 ст. 182 СК України передбачає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Стаття 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, у сторін є донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 13 жовтня 2014 року вирішено стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 від його заробітної плати (всіх доходів), починаючи з дня звернення до суду з 10 липня 2014 року і до досягнення дітьми повноліття, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку.

14 травня 2018 року старшим державним виконавцем Клим В.В. винесено постанову ВП № 45939014 про повернення виконавчого документа стягувачу.

Аналізуючи зміст позовної заяви ОСОБА_2 , колегія суддів дійшла висновку про те, що позивачка фактично просить змінити розмір аліментів, стягнення яких присуджено на підставі рішення Залізничного районного суду м. Львова від 13 жовтня 2014 року, покликаючись на погіршення її матеріального становища у зв`язку із захворюванням доньки, її захворюванням та перенесеною операцією (діагноз багатовузловий евтироїдний зоб 11 ступеня ), що потребує постійного прийому лікарських препаратів, на придбання яких необхідні значні кошти.

Судом першої інстанції встановлено та не оспорювалося сторонами, що їхня донька, ОСОБА_5 , проживає разом з матір`ю.

Матеріалами справи підтверджується, що донька сторін, ОСОБА_5 , 2005 року народження, є дитиною-інвалідом, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_3 , виданого 14 червня 2011 року.

Випискою з історії хвороби №13938 Львівської обласної клінічної лікарні підтверджується перебування на лікуванні ОСОБА_2 , проведення операції 06.06.2018 року, встановлено діагноз: багато вузловий евтироїдний зоб 11 ступненя.

Посвідченням серії АА № 167796, виданим 21.11.2015 року підтверджується, що ОСОБА_3 є учасником бойових дій.

Суд вірно не взяв до уваги покликання відповідача про те, що у 2015-2016 роках він регулярно надавав кошти на утримання дітей, про що свідчать виписки з картки ПАТ «ПриватБанк», оскільки позивачка зазначену обставину не заперечувала, а ствердила про те, що позовні вимоги стосуються періоду, починаючи з лютого 2019 року.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від шести до вісімнадцяти років становив з 1 січня 2019 року у розмірі 2027 грн., з 1 липня 2019 року -2118 грн., з 1 грудня 2019 року - 2218 грн.

Враховуючи рівність обов`язків батьків щодо матеріального утримання дитини, встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для дітей, який батьки повинні забезпечити дітям, те, що ОСОБА_5 є дитиною-інвалідом, отримує пенсію по інвалідності близько 1500.00 грн. щомісячно, і, те, що позивачкою не надано доказів на підтвердження платоспроможності відповідача, а відповідач має на утриманні непрацездатних батьків, є учасником бойових дій, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позов слід задовольнити частково, стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання доньки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1500 грн. щомісячно до її повноліття, починаючи з 05 червня 2019 року.

Колегія суддів, враховуючи, в першу чергу інтереси дитини, стан здоров`я доньки сторін, ОСОБА_5 , яка є дитиною інвалідом, потребує лікування, належного догляду, харчування, організації належного відпочинку, враховуючи стан здоров`я матері, колегія суддів приходить до висновку, що розмір аліментів 1500.00 грн., які визначив суд першої інстанції, не в повній мірі відповідатиме потребам дитини, такий не є достатнім для забезпечення її гармонійного розвитку.

Колегія суддів дійшла висновку про необхідність збільшення розміру аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання доньки, ОСОБА_5 , 2005 р.н., та вважає, що при вирішенні питання про збільшення розміру аліментів слід врахувати, в першу чергу інтереси дитини, а також те, що батько дитини є особою молодого віку, працездатним, а відтак має можливості працевлаштуватися на роботу та сплачувати аліменти у більшому розмірі, інших дітей на утриманні немає.

Доводи апелянта ОСОБА_3 про його матеріальну неспроможність сплачувати аліменти в більшому розмірі з тих підстав, що на його утриманні перебувають батьки, які є пенсіонерами, не можуть братися до уваги, оскільки батьки отримують пенсійне забезпечення.

Не заслуговують на увагу і доводи апелянта ОСОБА_3 про те, що він є учасником АТО, оскільки участь відповідача в АТО не є підставою для сплати коштів на утримання доньки ОСОБА_5 , яка є інвалідом, у меншому розмірі, ніж це потрібно для її розвитку.

Разом з тим, враховуючи принцип справедливості та розумності, обов`язок обох батьків приймати участь в матеріальному утриманні своїх дітей, колегія суддів вважає, що розмір аліментів 3500.00 грн., які просить стягувати позивачка, є завищеним.

Апелянт ОСОБА_3 , стверджуючи про те, що позивачка ОСОБА_2 отримала на дитину 5000.00 грн., у зв`язку з наданням йому статусу учасника бойових дій, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не надав суду належних та допустимих доказів.

Вирішуючи спір щодо збільшення розміру аліментів, колегією суддів враховуються, в першу чергу, інтереси дитини, її потреба у коштах, розмір прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку, та обов`язок обох батьків забезпечити необхідний прожитковий мінімум для дітей.

Оскільки аліменти це платіж, спрямований саме на утримання дитини, який повинен бути достатнім для цього, разом з тим, він повинен бути співрозмірним з урахуванням мети аліментного зобов`язання, яке є в обох із батьків, і має бути рівним, та покликаний захистити інтереси дитини в коштах у розмірі, необхідному для її життєдіяльності, збереження достойного рівня життя, який мала дитина до виникнення спору про стягнення аліментів, і який необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, з врахуванням визначеного законом розміру прожиткового мінімуму на дитину, потреб дитини, зважаючи на обов`язок обох батьків брати участь в матеріальному утриманні дитини, враховуючи матеріальний стан відповідача, те, що на його утриманні немає інших дітей, такий є особою молодого віку, має можливість працевлаштуватися, те, що дитина проживає разом з матір`ю, яка хворіє, колегія суддів вважає, що збільшення розміру аліментів та стягнення таких з відповідача у розмірі по 2000.00 грн. забезпечить найбільш необхідні потреби дитини, належні умови її проживання, і при цьому, на думку колегії суддів, донька сторін буде захищена та буде отримувати матеріальне утримання від батька, що гарантовано як нормами національного, так і нормами міжнародного законодавства, які наведено вище.

З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 до задоволення не підлягає, а апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Частина 1 ст. 376 ЦПК України передбачає, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків , викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм матеріального та процесуального права.

Згідно з ч.2 ст. 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню або незастосування закону, який підлягає застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 376, 381- 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Залізничного районного суду м.Львова від 11 вересня 2019 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Змінити розмір аліментів, ухвалених до стягнення рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 13.10.2014 року та стягувати кошти на утримання доньки, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 в розмірі по 2000.00 грн. щомісячно, починаючи з 20 січня 2010 року і до досягнення дитиною повноліття.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 30.01.2020 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Крайник Н.П.

Цяцяк Р.П.