Єдиний унікальний номер 722/1995/19
Номер провадження 2/722/94/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2020 року Сокирянський районний суд Чернівецької області

в складі:

головуючого судді Унгуряна С.В.

секретаря Ткач Н.П.

з участю:

позивача ОСОБА_1

його представника ОСОБА_2

відповідачки ОСОБА_3

та її представника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Сокиряни в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики від 23.05.2014 року в розмірі 15929,10 доларі США.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилався на те, що 23.05.2014 року він позичив відповідачці ОСОБА_3 кошти в сумі 6500 доларів США з врахуванням (визначенням) трьох відсотків на місяць від позиченої суми за користування даною позикою грошей на період до 19.02.2018 року.

По відношенню до гривні, курс іноземної валюти станом на 08.12.2019 року становить за один американський долар - 23,810 грн., позичена сума боргу становить по відношенню до гривні 154765 грн., про що останньою було надано йому розписку, в якій вона зобов`язувалась повернути вищевказані кошти до 19.02.2018 року.

У зазначений в договорі термін відповідачка ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 6500 доларів США та проценти у розмірі 3% місячних від позиченої суми йому не повернула, чим порушила його матеріальне та майнове право.

На неодноразові його усні звернення до відповідачки повернути кошти з метою врегулювання спору у добровільному порядку, остання не реагувала.

Згідно довідки малого приватного підприємства «КуМан», борг становить: за процентами від суми боргу (3% місячних від суми боргу 6500 доларів США) - 12887,82 доларів США, за основним боргом 6500 доларів США. Загальна сума невиконаного зобов`язання складає 19387,82 доларів США.

Просив стягнути з відповідачки на його користь грошові кошти в розмірі 19387,82 доларів США, з яких: 6500 доларів США основного боргу, 12887,82 доларів США 3% місячних за користування позикою та судові витрати: судовий збір в розмірі 4616,24 грн. за подання позовної заяви, судовий збір в розмірі 384,20 грн. за подання заяви про забезпечення позову.

12.02.2020 року представник відповідачки ОСОБА_3 - адвокат Юрійчук М.А. подав до суду відзив на позов, в якому просив відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу у повному обсязі.

При цьому, у даному відзиві на позов представник відповідача вказував на те, що ОСОБА_3 підтверджує той факт, що вона позичала у позивача кошти в сумі 6500 доларів США, які повернула йому в повному обсязі. На підтвердження факту отримання коштів у борг, відповідачка надала позивачу відповідну розписку. Повернення коштів відбувалось частинами та після сплати останньої частини (1200 доларів США), позивач повернув відповідачці розписку як підтвердження того, що вона виконала взяті на себе боргові зобов`язання. Таким чином, повернувши відповідачу борговий документ (розписку), позивач підтвердив відсутність боргових зобов`язань відповідачки перед ним.

Окрім цього, зазначав про те, що якщо навіть припустити, що договір позики який мав місце між сторонами не виконаний, вважаю що заявлений цивільний позов не може бути задоволений з оглядом на наступне. Так, з матеріалів позовної заяви є незрозумілим порядок нарахування відсотків за користування коштами та індексу інфляції, при твердженні позивача, що позика надавалась в доларах США, а розрахунок інфляційних втрат стосується української гривні. Надана позивачем розписка не містить відомостей щодо зобов`язання відповідача сплачувати щомісяця відсотки від отриманої суми. Також, як зазначено в позовній заяві, строк дії договору позики був з 23.05.2017 р. по 19.02.2018 р. і нарахування відсотків могло здійснюватись виключно на момент дії договору, а не до моменту звернення позивача з позов до суду.

Крім цього, вважає, що укладений між сторонами договір позики викликає сумніви щодо додержання вимог ч.1 ст.203 ЦК України та носить ознаки недійсності правочину, визначені ч.1 ст.215 ЦК України, оскільки надати кошти під відсотки може тільки фінансова установа.

Позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Іванічек О.І. в судовому засіданні позов підтримали та з наведених у ньому підстав просили задовольнити позовні вимоги в повному об`ємі. При цьому, позивач ОСОБА_1 пояснив, що до передачі ним грошових коштів відповідачці та написання нею боргової розписки, ними було обумовлено сплату відповідачкою процентів за користування позикою в розмірі 3% місячних, на що відповідачка погодилася. Станом на час судового розгляду справи будь-які грошові кошти відповідачкою йому не повернуто.

Відповідачка ОСОБА_5 та її представник - адвокат Данко А.В. в судовому засіданні позов не визнали та просили у його задоволенні відмовити. При цьому, відповідачка ОСОБА_3 пояснила, що боргова розписка від 23.05.2014 року була написана нею особисто, однак будь-які грошові кошти від ОСОБА_1 вона не отримувала. Також нею попередньо не обговорювалися з ОСОБА_1 будь-які умови щодо сплати 3% місячних за користуванняч позикою.

Заслухавши пояснення і доводи сторін та їх представників, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги є обгрунтованими, однак підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише уразі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст. 15 ЦК України, ч.1 ст.4 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

При цьому, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути надана розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст.1047 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не тільки факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 02.07.2017 року у справі №6-79цс14, відповідно до норм 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

У вказаній постанові Верховний Суд України також зазначив, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Крім цього, Верховний суд України у постанові від 13 грудня 2017 року у справі №309/3458/14-ц від 1 грудня 2017 року, роз`яснив, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

У контексті статей 524, 533-535, 625 ЦК України можна зробити висновок, що грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті чи в іноземній валюті), таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно долученого до матеріалів справи позивачем ОСОБА_1 оригіналу розписки від 23.05.2014 року, судом встановлено, що 23.05.2014 року відповідачка ОСОБА_3 отримала у борг від ОСОБА_1 6500 доларів США зі сплатою 3% місячних за користування позикою, які зобов`язалася повернути до 19.02.2018 року.

Таким чином, суд приходить до висновку, що між сторонами 23.05.2014 року був укладений договір позики грошей.

Згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

З огляду на викладене, а також враховуючи наявність у позивача ОСОБА_1 оригіналу боргової розписки від 23.05.2014 року, суд вважає доведеними обставини як щодо отримання відповідачкою ОСОБА_3 предмету позики, так і щодо неповернення нею боргу станом на час пред`явлення позову до суду. Відповідно доводи відповідачки ОСОБА_3 в цій частині суд вважає необгрунтованими.

Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільногосуду у постанові від 18.04.2018 року у справі №753/11000/14-ц, у разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення contra proferentem.

Contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав). Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. При цьому це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою.

Беручи до уваги факт визнання відповідачем факту особистого написання та складання тексту, а також з огляду на контекст вказаної боргової розписки, суд, керуючись принципом сontra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав), дійшов висновку, що сторони договору погодили сплату 3% місячних за користування позикою на строк до 19.02.2018 року.

За таких обставин, суд вважає необгрунтованими доводи відповідачки та її представника щодо неконкретизації умов договору позики в цій частині та відсутності у зв`язку з цим у відповідачки зобов`язань щодо їх виконання.

На підставі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до наданого позивачем ОСОБА_1 розрахунку боргу, заборгованість відповідачки ОСОБА_3 за договором позики від 23.05.2014 року станом на 25.11.2019 року складає 19387,82 доларів США, з яких: основний борг - 6500 доларів США; 3% місячних за користування позикою - 12887,82 доларів США.

У відповідності до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 28.03.2018 року у справі №14-10цс18, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно роз`яснень викладених у п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що у разі пред`явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що з відповідачки ОСОБА_3 , яка не виконала взяті на себе зобов`язання, підлягає стягненню на користь позивача ОСОБА_1 борг за договором позики від 23.05.2014 року, який станом на 19.02.2018 року, тобто на час закінчення визначеного договором строку, складає 15193 доларів США, з яких: основний борг - 6500 доларів США; 3% місячних за користування позикою (з 23.05.2014р. по 19.02.2018р. включно) - 8693 доларів США.

При цьому, із урахуванням вимог ч.2 ст.625 ЦК України та правової позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленої у постанові від 28.03.2018 року у справі №14-10цс18, суд вважає, що з відповідачки ОСОБА_3 , яка прострочила виконання грошового зобов`язання в розмірі 15193 доларів США, підлягає стягненню на користь позивача ОСОБА_1 сума боргу з урахуванням трьох процентів річних від простроченої суми, які за період з 20.02.2018 року по 25.11.2019 року складають 736,10 доларів США, розрахованих за вказаний період прострочення виконання зобов`язання.

Отже, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики від 23.05.2014 року підлягають частковому задоволенню в розмірі 15929,10 доларів США, що станом на 15.04.2020 року за курсом НБУ еквівалентно 431517 грн. 70 коп., в тому числі: основний борг в розмірі 6500 доларів США; 3% місячних за користування позикою в розмірі 8693 долара США; 3% річних від простроченої суми боргу в розмірі 736,10 доларів США.

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Поряд із цим, Велика Палата Верховного Суду за наслідками розгляду справи №464/3790/16-ц зробила висновки, які виклала у постанові від 16.01.2019 року (провадження №14-465цс18).

Так, Велика Палата дійшла висновку, що заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Аналізуючи правові норми Велика Палата дійшла також висновку, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України; у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та у саме тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

З огляду на вказану правову позицію, суд вважає необгрунтованими викладені у відзиві на позов доводи представника відповідачки ОСОБА_3 щодо нікчемності договору позики від 23.05.2014 року.

У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір та інші судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню понесені останнім судові витрати пропорційно розміру задоволених його позовних вимог в розмірі 4086 грн. 06 коп.

На підставі 16, 207, 524, 530, 533-535, 545, 610, 625, 626, 629, 1046-1050 ЦК України, керуючись ст.ст.4, 5, 11-13, 76-81, 89, 137, 141, 247, 263-265, 273, 280-282, 352, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , 1983 року народження, жительки АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 10.03.2011 року Сокирянським РВ УМВС України в Чернівецькій області, ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий 30.09.2016 року Сокирянським РС УДМС України в Чернівецькій області, ідентифікаційний номер - НОМЕР_4 , за договором позики від 23.05.2014 року борг в розмірі 15929,10 (п?ятнадцять тисяч дев?ятсот двадцять дев?ять) доларів 10 центів США, що станом на 15.04.2020 року еквівалентно 431517 (чотириста тридцять одна тисяча п?ятсот сімнадцять) грн. 70 коп., в тому числі: основний борг в розмірі 6500 доларів США; 3% місячних за користування позикою в розмірі 8693 долара США; 3% річних від простроченої суми боргу в розмірі 736,10 доларів США.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 , 1983 року народження, жительки АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 10.03.2011 року Сокирянським РВ УМВС України в Чернівецькій області, ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий 30.09.2016 року Сокирянським РС УДМС України в Чернівецькій області, ідентифікаційний номер - НОМЕР_4 , судові витрати в розмірі 4086 (чотири тисячі вісімдесят шість) грн. 06 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду через Сокирянський районний суд Чернівецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Унгурян С.В.

Повне судове рішення складено 24.04.2020 року.