Справа № 686/7850/20
Провадження № 2-з/686/56/20
УХВАЛА

27 березня 2020 року Хмельницький міськрайонний суд в складі:

головуючого судді Стефанишина С.Л.,

секретарі судового засідання Кшановській Є.З.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Хмельницькому матеріали заяви представника позивача ОСОБА_1 за довіреністю ОСОБА_2 про забезпечення позову,-

в с т а н о в и в:

В провадженні Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області перебуває цивільна справа № 686/7850/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

Одночано позивачем подано заяву про забезпечення позовув якій просить судвжити заходи до забезпечення позовної заяви, шляхом заборони ОСОБА_3 та будь-яким третім особам вчиняти дії, пов`язані із формуванням траншеї, встановлення паркану та вчиненням будь-яких інших дій на території належної на праві власності ОСОБА_1 земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

З матеріалів справи вбачається, що 21 травня 2003 року рішенням одинадцятої сесії Хмельницької міської ради № 41 ОСОБА_1 передано у власність земельну ділянку площею 0.1 га. для будівництва і обслуговування індивідуального жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована по АДРЕСА_1 .

На підставі вказаного вище рішення сесії Хмельницької міської ради 15 липня 2003 року виконавчим комітетом Хмельницької міської ради позивачу видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ХМ № 013101.

Межа між земельною ділянкою, яка належить на праві власності ОСОБА_1 , та суміжною земельною ділянкою, власником якої є громадянин ОСОБА_3 .

Позивач зазначає, що підставами для звернення із вказаною вище позовною заявою стало те, що громадянином ОСОБА_3 здійснено проникнення на територію земельною ділянки, яка належить на праві власності ОСОБА_1 і самоправно та без будь-якого на те дозволу здійснюється формування траншеї з метою встановлення паркану на території належної ОСОБА_1 земельної ділянки на відстані понад 1 метр від дійсної межі земельних ділянок.

Дослідивши матеріали заяви про забезпечення позову, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 ЦПК України заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до частин першою та шостої статті 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду). Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Крім того, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Метою забезпечення позову є збереження матеріального об`єкта спору до вирішення справи в суді.

З огляду на викладені обставини, виходячи із пов`язаності заходів забезпечення позову з його предметом і відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, суд вважає, що заява позивача про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню.

Однак, суд звертає увагу на те, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст. 150 ЦПК).

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п. 4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Верховним Судом України у постанові від 25.05.2016 року по справі №6-605цс16 зроблено висновок, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових Інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Суд вважає, що забезпечення позову шляхом заборони не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, не порушує речове право володіння особи спірним майном, оскільки мета забезпечення позову - це негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового рішення, а також перешкоджання завдавання значної шкоди позивачу.

Стаття 153 ЦПК України: залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково (ч.5). В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову (ч.7).

Відповідно до ч.1 ст. 154 ЦПК України, суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

З викладених підстав, вирішуючи питання щодо зустрічного забезпечення, суд вважає за необхідне не вимагати від позивача зустрічного забезпечення, оскільки обраний захід забезпечення позову, як вище було зазначено, не впливає на матеріальний стан відповідача як власника майна, не призведе до понесення додаткових витрат, тобто, застосований вид забезпечення позову не може завдати відповідачу будь-яких збитків.

Зі змісту заяви про вжиття заходів забезпечення позову вбачається, що представник позивача просить заборони ОСОБА_3 та будь-яким третім особам вчиняти дії, пов`язані із формуванням траншеї, встановлення паркану та вчиненням будь-яких інших дій на території належної на праві власності ОСОБА_1 земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , спрямовані на перешкоджання ОСОБА_3 у реалізації його права користування земельною ділянкою, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , що по суті є й вимогами позовної заяви.

Таким чином, з огляду на те, що вирішення питання про вжиття заходів забезпечення позову, на яких наполягає представник позивача за позовом, в частині встановлення паркану та вчиненням будь-яких інших дій призведе до передчасного розгляду позовних вимог (адже вимоги позову співпадають з вимогами заяви про вжиття заходів забезпечення позову), тому суд вважає, в задоволені заяви представника позивача в цій частині слід відмовити.

Отже, проаналізувавши зміст вимог, розглянувши подане клопотання про забезпечення позову, виходячи із пов`язаності заходів забезпечення позову з предметом спору, співмірності таких заходів і відповідності виду забезпечення позову суд вважає, що подане клопотання підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 149-153 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 за довіреністю ОСОБА_2 про забезпечення позову задовольнити частково.

Заборонити ОСОБА_3 вчиняти дії, пов`язані із формуванням траншеї на земельній ділянці, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

В решті вимог відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження. Оскарження ухвалине зупиняєїї виконання.

Копію ухвали для виконання направити ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 ).

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду, якщо апеляційна скарга подана потягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя: С. Стефанишин