Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 126/1795/20

Провадження № 2/126/709/2020

"21" грудня 2020 р. м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Хмель Р. В.

секретар Олійник І. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бершадь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності на частину житлового будинку в порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася в суд з даним позовом, в якому просить визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 .

Позов обгрунтовує тим що, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивачки, ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме1/2 частину житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_1 .

Позивачка є спадкоємицею на майно померлого за заповітом та спадщину прийняла у встановленому законом порядку. Крім неї, спадкоємцями першої черги на майно померлого є його діти та відповідачі по справі ОСОБА_5 та ОСОБА_3 ..

Маючи намір отримати свідоцтво про право на спадщину, позивачка звернулася до приватно нотаріуса з відповідною заявою, проте своєю постановою нотаріус їй у видачі такого свідоцтва відмовила, причиною чого стала відсутність правовстановлюючого документу на частину житлового будинку, який би посвідчував право власності померлого ОСОБА_4 на нього.

Вищевикладені обставини і стали причиною звернення позивачки до суду з даною позовною заявою.

Дана позовна заява надійшла до суду 11.08.2020 року та відповідно до автоматизованого розподілу судових справ між суддями була передана на розгляд судді Хмель Р.В.. Ухвалою суду від 11.08.2020 року було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 26.10.2020 року, яке в подальшому у зв`язку з неявкою сторін було відкладено.

Представник позивача, адвокат Куцяк Ф.Г. та позивачка, ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилися, проте через канцелярію суду подали заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали в повному обсязі.

Відповідачка, ОСОБА_6 також в судове засідання не з`явилася, проте через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи у її відсутність, вказала, що позов визнає в повному обсязі. Крім того, долучила до матеріалів справи копію паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 від 16.10.2013 року, виданого Бершадським РВ УМВС України у Вінницькій області та копію свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 24.09.2013 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бершадського районного управління юстиції у Вінницькій області, з яких вбачається, що нею було змінено прізвище, у зв`язку з укладенням шлюбу з ОСОБА_7 ..

Відповідач, ОСОБА_3 , в судове засідання не з`явився. через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов визнає в повному обсязі.

Враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі.

Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні фактичні обставини справи та правовідносини, що врегульовані нормами спадкового права, що їм відповідають.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача, стосовно якої він просить ухвалити рішення, у матеріальному розумінні це певна річ (об`єкт), щодо якої виник спір.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України та ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За правилом ч. 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Так, з досліджених в судовому засіданні письмових доказів, що є у справі, судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 , у віці 60 років, у місті Київ, помер ОСОБА_4 , що підтверджено копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 25.07.2019 року, виданого Бершадським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області. Після його смерті відкрилася спадщину на належне йому майно, а саме 1/2 частину житлового будинку, розташованого в. АДРЕСА_1 .

Спадкоємцями першої черги за законом на майно померлого ОСОБА_4 є його діти, відповідачі по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_8 ..

Спадкоємцем за заповітом на майно померлого є його дружина та позивачка по справі, ОСОБА_1 , що підтверджено копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_4 , виданого Бершадським відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницької області та копією заповіті від 06.03.2019 року, зареєстрованого в реєстрі за №714.

ОСОБА_1 , спадщину у встановленому законом порядку прийняла та маючи намір отримати свідоцтво про право на спадщину звернулася до приватного нотаріуса з відповідною заявою, проте своєю постановою від 07.08.2020 року №02-31/101 нотаріус їй відмовила у вчинені нотаріальної дії, у зв`язку з тим, що вона не надала їй документи, що посвідчують право власності спадкодавця на спадкове майно.

За приписами ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а одним із способів захисту прав та законних інтересів особи є визнання права.

Відповідно до ст. ст. 1217-1219 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом; до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини та припинились внаслідок його смерті, крім прав та обов`язків, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця.

Відповідно до ст.ст. 1217-1219 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом; до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини та припинились внаслідок його смерті, крім прав та обов`язків, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця.

Ст. 1261 ЦК України визначає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Ч .1 ст. 1223 ЦК України визначає, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Так, позивачка ОСОБА_1 , є спадкоємцем за заповітом на майно померлого чоловіка та спадщину прийняла належним чином, однак оформити свої спадкові права на вищевказане спадкове майно позбавлена можливості оскільки відсутні належні правовстановлюючі документи, що стверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Разом з тим, ОСОБА_1 , у підтвердження права власності її померлого чоловіка на спадкове майно, а саме 1/2 частину житлового будинку, розташованого в. АДРЕСА_1 , надала до суду технічний паспорт на вказаний житловий будинок, довідку комунального підпримтсва "Бершадське районне бюро технічної інвентаризації" №488 від 14.08.2020 року, договір купівлі-продажу житлового будинку від 06.07.1982 року та ухвалу Бершадського районного суду Вінницької області від 19.03.2003 року про затвердженя мирової угоди.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно ст.ст. 319, 321 ЦК України та ст. 41 Конституції України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справі про спадкування" роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно ч.3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

У відповідності із вимогами листа Міністерства Юстиції України за №19-32/319 від 21.02.2005 року згідно якого у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і право встановлювальний документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

Ст.1 Протоколу №1 до Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини гарантує право на вільне володіння своїм майном: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права».

Доходячи до такого висновку, суд звертає увагу на практику Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Ч. 3 ст. 200 ЦПК України визначає, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Дослідивши матеріали справи судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, оскільки інші спадкоємці першої черги за законом померлого ОСОБА_4 , позовні вимоги визнали в повному обсязі, що підтверджено наявними у матеріалах справи заявами, та приймаючи до уваги, що отримати свідоцтво про право власності на спадкове майно ОСОБА_1 в нотаріальному порядку позбавлена можливості, іншим (крім судового) шляхом захистити її права неможливо, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивача на спадщину таким, що підлягає захисту на підставі ст. 16 ЦК України, в зв`язку з чим задовольняє позов.

Вимоги щодо стягнення судових витрат позивачем не пред`являлись.

На підставі ст.ст. 319, 321, 392, 1216 -1219, 1223, 1261 ЦК України, керуючись ст. ст.2, 4, 5, 12, 13, 19, 263-267 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 (жительки АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ) до ОСОБА_2 (жительки АДРЕСА_3 ) та ОСОБА_3 (жителя АДРЕСА_4 ) про визнання права власності на частину житлового будинку в порядку спадкування за заповітом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку, господарських будівель та спору за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: житловий будинок загальною площею 97 кв.м., житловою площею 50,7 кв.м. - А, веранда - а, навіс -а1, літня кухня - Б, погріб - Б під, сарай - В, сарай - в, гараж - Г, туалет - т, споруди 1-4.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до п. 15.5 перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Роз`яснити, що згідно пункту 3 розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України в редакції Закону України « Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) від 18 червня 2020 року №731-IX, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Повний текст судового рішення був складений та підписаний суддею 21.12.2020 року.

Суддя Р. В. Хмель