Єдиний унікальний номер 236/5179/19
Номер провадження 22-ц/804/1456/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2020 року Донецький апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Мальованого Ю.М.,

суддів Канурної О.Д., Космачевської Т.В.,

розглянувши у м. Бахмут Донецької області у приміщенні суду в письмовому провадженні циві-льну справу № 236/5179/19 за позовом ОСОБА_1 до Акціонер-ного товариства "Українська залізниця" про стягнення заборгованості по заробітній платі, ком-пенсації за невикористані дні відпустки, вихідної допомоги при звільненні, з апеляційною скар-гою відповідача - Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Краснолимансь-кого міського суду Донецької області від 03 лютого 2020 року у складі судді Бєлоусова А.Є., -

В С Т А Н О В И В:

20 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного това-риства "Українська залізниця" (далі АТ "Укрзалізниця) про стягнення заборгованості по заробіт-ній платі.

Зазначав, що перебував у трудових відносинах з відповідачем, працював машиністом теп-ловозу Виробничого підрозділу "Дебальцевське пасажирське локомотивне депо" структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця».

Наказом № 3124/ДН-ос від 10 липня 2017 року був звільнений на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Посилаючись на те, що відповідач до теперішнього часу розрахунок з ним не провів, про-сив стягнути з відповідача на його користь заробітну плату за період з 01 березня по 17 липня 2017 року в сумі 33 218 грн. 59 коп.

Постановою Кабінету Міністрів України № 938 від 31 жовтня 2018 року змінено тип пуб-лічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (ПАТ "Укрзалізниця") з публічного на приватне та перейменовано його в акціонерне товариство "Українська залізниця" (скорочене на-йменування АТ "Укрзалізниця").

Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 03 лютого 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ "Укрзалізниця" про стягнення заборгованості по заробі-тній платі задоволено у повному обсязі.

Стягнуто з АТ "Укрзалізниця" на користь позивача заборгованість по заробітній платі за березень липень 2017 року в сумі 33 218 грн.59 коп. Стягнуто з АТ "Укрзалізниця" на користь держави судовий збір в розмірі 768 грн.40 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач в апеляційній скарзі посилається на непов-не з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, просить скасува-ти рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 03 лютого 2020 року і ухва-лити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15 березня 2017 року "Про невідкладні додаткові за-ходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України" було припинено зв`язок з ви-робничими підрозділами структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» РФ «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», а також стала неможливою передача з непідкон-трольної території первинних документів, викликаних припиненням переміщення вантажу через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей.

Заборгованість із заробітної плати перед позивачем за період березень - липень 2017 року у відповідача відсутня, оскільки нарахування заробітної плати не здійснювалося через відсут-ність первинних документів.

Суд врахував розрахунки заробітної плати та стягнув невиплачену заробітну плату та інші платежі виключно на підставі доказів позивача.

Проте суд не врахував, що втрата контролю та доступу до своїх виробничих потужностей та іншого майна, що знаходиться на територіях міст, в тому числі в місті Донецьку і Донецької області, а також в місті Луганську і Луганської області, у тому числі до трудових книжок праців-ників, оригіналів наказів, особових справ працівників, посадових інструкцій, табелів обліку ро-бочого часу, примірників звіту, що подавалися до контролюючих органів, починаючи з 20 берез-ня 2017 року, коли фактично вийшло з під контролю управління вищевказаними виробничими потужностями та припинено провадження господарської діяльності, знівелювала можливість ві-дповідача виконати зобов`язання перед працівниками у відповідності до вимог трудового зако-нодавства.

На підставі наведеного відповідач просив скасувати судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

З інших підстав судове рішення відповідачем не оскаржувалося.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 23 березня 2020 року за апеляційною скаргою відповідача АТ "Укрзалізниця" відкрито апеляційне провадження (а.с. 101,102).

Позивач ОСОБА_1 про постановлення ухвали про відкриття апеляційного прова-дження був повідомлений відповідно до Закону України від 12 серпня 2014 року № 1632-VII "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерори-стичної операції" шляхом розміщення 26 березня 2020 року інформації на офіційному веб-порталі судової влади з посиланням на веб-адресу судового рішення в Єдиному державному реєстрі су-дових рішень (а.с. 106).

Письмового відзиву на апеляційну скаргу від позивача ОСОБА_1 до апеляційного суду не надходило.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 13 квітня 2020 року справу відповідно до ч. 1 ст. 369, ч. 13 ст. 7 ЦПК України призначено до розгляду в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи), оскільки ціна позову у ній складає 33 218 грн. 59 коп., що мен-ше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, сторони клопотання про розгляд справи у суді апеляційної інстанції з їх повідомленням не заявили та справа не відноситься до тих, які відповідно до ч. 4 ст. 274 ЦПК України не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 109 - 111).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеля-ційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга від-повідача АТ "Укрзалізниця" задоволенню не підлягає.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає спра-ву за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах вер-ховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотри-манням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Ко-дексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захис-ту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Оскаржуване відповідачем рішення відповідає зазначеним вимогам процесуального зако-ну.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебував у трудових відноси-нах з відповідачем. На підставі наказу про звільнення № 3124/ДН-ос від 10 липня 2017 року його звільнено з посади машиніста тепловозу цеху експлуатації ВП «Дебальцевське пасажирське ло-комотивне депо» СП «Донецька дирекція залізничних перевезень» РФ «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату. Зазна-чений наказ видано структурним підрозділом "Донецька дирекція залізничних перевезень " регі-ональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" та підписано виконуючим обов`язки начальника дирекції залізничних перевезень ОСОБА_2 . В наказі зазначено, що ОСОБА_3 має право на компенсацію за 66 днів невикористаної відпустки та виплату вихідної до-помоги. (а.с. 15).

На підтвердження не виплаченої заробітної плати позивачем надані суду розрахункові листи, довідки-розрахунки заробітної плати за березень липень 2017 року (а.с. 16-18).

Позивачем надані копії табелів обліку використання робочого часу, які підписані, праців-ником кадрових служби, керівником структурного підрозділу, відповідно до яких позивачем у березні 2017 року відпрацьовано 11 днів, за квітень 24 дні, за травень 25 днів, за червень 24 дні та за липень 14 днів (а.с. 26 - 35). Крім того, до матеріалів справи залучено копію журналу об-ліку приходу-уходу локомотивних бригад пункту підміни локомотивних бригад ст. Родак, що вівся з 20 березня 2017 року по 17 липня 2017 року, згідно якому жодної робочої зміни позивач не пропустив (а.с. 36 - 66).

Наказом начальника СП "Донецька дирекція залізничних перевезень" від 17 березня 2017 року № 236 -ДН було встановлено початок простою з причин, незалежних від працівників, у вказаному виробничому підрозділі залізниці з 20 березня 2017 року (а.с. 24).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не оспорює факт перебування сторін у трудових відносинах, наявності заборгованості по оплаті за час простою, а також існування самого наказу про простій та звільнення позивача саме 17 липня 2017 року.

Доводи відповідача, який заперечував проти позову, ґрунтуються на відсутності первин-них документів для нарахування заробітної плати.

Під час встановленого простою позивач на виконання наказу виходив на своє робоче місце до дня звільнення; на день звільнення накази про встановлення простою скасовані не були, тому у відповідача відсутні підстави не здійснювати позивачу оплату під час простою.

Надані позивачем розрахунки заробітної плати за березень - липень 2017 року узгоджу-ються з наказом начальника СП "Донецька дирекція залізничних перевезень" від 17 березня 2017 року № 236-ДН про встановлення з 20 березня 2017 року у виробничому підрозділі, в якому пра-цював позивач, простою з причин, незалежних від працівників, а також з наказом № 3124/ДН-ос від 10 липня 2017 року про припинення трудового договору, яким визначено право позивача на компенсацію за 66 днів невикористаної відпустки та на виплату вихідної допомоги.

Враховуючи, що станом на час розгляду справи відповідач не надав доказів на спросту-вання відомостей, щодо нарахованої позивачу заробітної плати за час вимушеного простою в су-мі 33 218 грн. 59 коп., з яких компенсація за невикористані 66 днів відпустки нарахована у сумі 19 851 грн. 48 коп. та вихідна грошова допомога при звільненні в сумі 10 242 грн. 93 коп., суд першої інстанції погодився з розрахунками позивача, задовольнивши їх у повному обсязі.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можли-вість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Ко-жен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одер-жання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України, ст. 1 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошо-вому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професій-но-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Відповідно до ст. 115 КЗпП України, ст. 24 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодже-ним з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Закон України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII "Про тимчасові заходи на період про-ведення антитерористичної операції" не скасовує обов`язків роботодавця, визначених ст. 115 КЗпП України.

За змістом пункту 4 частини першої Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 03 травня 1996 року, ратифікованої Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V "Про рати-фікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої)", усі працівники мають право на справед-ливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень.

Таким чином, роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано, що забезпечує реалізацію одного із принципів здійснення трудових правовідносин - відплатність праці.

Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним роз-рахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно матеріалів справи, зокрема апеляційної скарги, відповідач не оспорює той факт, що при звільненні позивача розрахунок з ним не проведено. Відповідач посилається на те, що ро-боче місце позивача фактично знаходилось на території, на якій органи державної влади тим-часово не здійснюють свої повноваження, що через захоплення підприємства відповідач втратив контроль над виробничими потужностями, що захоплення підприємства сприяє загрозі життя при знаходженні на території виробничих підрозділів уповноважених осіб, які мають здійснювати організацію та контроль ведення господарської діяльності, у зв`язку з чим відповідач не має об`єктивної можливості перевірити факт виконання позивачем своїх професійних обов`язків у спірний період та виконати свої зобов`язання за трудовим договором, а тому через відсутність зв`язку з виробничими підрозділами та не передачею з непідконтрольної території первинних документів, на підставі яких здійснюється нарахування заробітної плати й інші виплати, нарахування заробітної плати працівникам з 16 березня 2017 року не проводилося.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про опла-ту праці" роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Відповідно до ст. 8 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV "Про бухгалтерсь-кий облік та фінансову звітність в Україні" питання організації бухгалтерського обліку на підп-риємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (поса-дової особи) відповідно до законодавства та установчих документів.

Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених до-кументів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів.

Враховуючи, що трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства або уповноваженим ним органом, за якою власник підприємства або уповноважений ним орган зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату (ч. 1 ст. 21 КЗпП України), що обов`язок організувати бухгалтерський облік на підприємстві покладено на власника або уповноважений ним орган, саме відповідач має довести, що він виплатив позивачу заробітну плату.

Відповідно до ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на заса-дах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, вста-новлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за звер-ненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом ви-падках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Висновок суду першої інстанції про доведеність заборгованості відповідача по заробітній платі у розмірі 33 218 грн. 59 коп., з яких компенсація невикористаних 66 днів відпустки нарахо-вана у розмірі 19 851 грн. 48 коп. та вихідна допомога при звільненні нарахована у розмірі 10 242 грн. 93 коп. підтверджується наданими позивачем розрахунками заборгованості за березень - липень 2017 року (а.с.17 - 19).

Відомості, зазначені у наданих позивачем розрахунках заробітної плати за березень - ли-пень 2017 року узгоджуються з іншими доказами по справі, зокрема, наказом начальника струк-турного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" від 17 березня 2017 року № 236 -ДН, згідно якого у зв`язку з від-сутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності, викликаних перекриттям усіх залізничних колій, що ведуть до лінії розмежування з непідконтрольною украї-нській владі територією, встановлено початок простою з 20 березня 2017 року для всіх працівни-ків виробничих підрозділів дирекції; призначено відповідальними за облік працівників, які зна-ходяться на простої, начальників відповідних виробничих підрозділів; оплату за час простою не з вини працівників провести з розрахунку двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) за весь час простою згідно графіку роботи (а.с. 24).

Даний наказ узгоджується з нормою ст. 113 КЗпП України, згідно якої час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановле-ного працівникові розряду (окладу).

Відповідачем ці відомості не спростовані та суду не надані докази, що ці відомості є недо-стовірними.

Посилаючись в апеляційній скарзі на відсутність об`єктивної можливості перевірити факт виконання позивачем своїх професійних обов`язків, відповідач конкретних заперечень щодо сум оплати за час простою за березень - липень 2017 року не наводить.

Відповідно до ч. 4 ст. 97 КЗпП України, ст. 22 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Оскільки в період простою, встановленого структурним підрозділом "Донецька дирекція залізничних перевезень", до складу якого входив виробничий підрозділ "Дебальцевське пасажир-ське локомотивне депо", позивач на виконання наказу виходив на своє робоче місце до дня зві-льнення, що підтверджується наданими до суду першої інстанції табелем обліку використаного робочого часу та журналом обліку приходу-уходу локомотивних бригад, розрахунками заробіт-ної плати, та на день звільнення позивача наказ про встановлення простою скасовано не було, у відповідача відсутні підстави не здійснювати позивачу оплату за час простою.

Згідно наказу № 3124/ДН-ос від 10 липня 2017 року позивач звільнений за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату та має право на компенсацію за 66 днів невикорис-таної відпустки та на вихідну допомогу у розмірі одного середньомісячного заробітку (а.с. 15). Саме на підставі цього наказу відповідачем здійснено запис у трудову книжку позивача про його звільнення (а.с. 14).

Відповідно до ч. 1 ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки

Сума компенсації за невикористану відпустку згідно розрахунку позивача складає 19 851 грн. 48 коп. та відповідачем в апеляційній скарзі її розмір не оспорюється.

Відповідно до ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазна-чених у п. 1 ст. 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не мен-ше середнього місячного заробітку.

Розмір вихідної допомоги у зв`язку із звільненням на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України згідно розрахунку позивача складає 10 242 грн. 93 коп. та відповідачем в апеляційній скарзі не оспорюється.

Посилаючись на те, що заборгованість перед позивачем з виплати заробітної плати відсу-тня, відповідач будь-якої інформації щодо нарахованих, сплачених йому сум до суду не надав.

Більш того, відповідач визнає, що починаючи з 16 березня 2017 року заробітну плату по-зивачу до дня звільнення, тобто до 17 липня 2017 року, не нараховував, що розрахунок з позива-чем при звільненні не провів.

Доводи апеляційної скарги про те, що з березня 2017 року до структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" не надходять документи для нарахування заробітної плати, що на підконтрольній Україні території відсутня первинна документація для нарахування заробітної плати за період з 16 березня 2017 року по 17 липня 2017 року, не спростовують висно-вків суду.

Згідно правового висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, який викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 243/5469/17, відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною докуме-нтацією роботодавця. Отже відсутність у відповідача первинної документації не є підставою для не нарахування та не виплати позивачу заробітної плати.

Що стосується посилання на втрату контролю і доступу АТ «Укрзалізниця» до свої виро-бничих потужностей та іншого майна, що знаходяться на території, тимчасово не підконтроль-них органам державної влади України вони не впливають на висновки суду, оскільки згідно на-казу начальника структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" регіона-льної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" від 17 березня 2017 року № 236-ДН відпо-відальними за облік явки працівників, які знаходяться на простої, було призначено начальників відповідних виробничих підрозділів та саме виробничі підрозділи здійснювали нарахування за-робітної плати своїм працівникам.

Згідно доданого відповідачем до відзиву на позовну заяву Науково-правового висновку Торгово-промислової палати України щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбаче-них законодавством України про працю при вивільненні працівників, спричиненого впливом дії форс - мажорних обставин (обставин непереборної сили) від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2, який складений на замовлення ПАТ "Укрзалізниця", встановлено, що:

- наказом регіональної філії "Донецька залізниця" № 682-Н від 12 травня 2017 року "Про формування робочої комісії з опрацювання первинних документів щодо остаточного розрахунку працівників структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" створена ро-боча комісія з працівників регіональної філії "Донецька залізниця" до моменту закінчення скоро-чення штату працівників Донецької дирекції залізничних перевезень з метою опрацювання доку-ментів вказаної дирекції, повноти утримань та перерахування податків і зборів, формування до-кументів обліку та розрахунку заробітної плати, відображення господарських операцій в фінан-совій звітності та з інших питань фінансової діяльності;

- наказом регіональної філії "Донецька залізниця" № 899-Н від 26.06.2017 року "Про вве-дення в дію Порядку остаточного розрахунку працівників структурних підрозділів "Донецька дирекція залізничних перевезень" та "Луганська дирекція залізничних перевезень" уведено в дію Порядок остаточного розрахунку працівників структурних підрозділів "Донецька дирекція заліз-ничних перевезень" та "Луганська дирекція залізничних перевезень", яким враховується нестан-дартна ситуація та особливості роботи регіональної філії "Донецька залізниця", оскільки частина структурних підрозділів та працівників знаходяться на тимчасово неконтрольованій Україною території, а виплата здійснюється на контрольованій території України регіональною філією "Донецька залізниця" через каси структурних підрозділів "Донецька дирекція залізничних пере-везень" та "Луганська дирекція залізничних перевезень" за місцем їх знаходження (м. Лиман) та регламентується здійснення проведення остаточного розрахунку з працівниками структурних підрозділів відповідної дирекції робочими комісіями з опрацювання первинних документів щодо остаточного розрахунку з працівниками структурних підрозділів "Донецька дирекція залізничних перевезень" та "Луганська дирекція залізничних перевезень" (а.с. 74 - 78).

Зазначивши в наказі про припинення трудового договору про виплату позивачу при звільненні компенсації за 66 днів невикористаної відпустки та вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку, видавши наказ щодо порядку остаточного розрахунку працівників, зокрема структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень", відповідач дові-дку про нарахування зазначених в наказі сум не видає, чим зловживає своїми процесуальними правами. Отже, суд першої інстанції з метою захисту конституційного права позивача на оплату праці обґрунтовано взяв до уваги надані позивачем розрахунки заробітної плати.

Враховуючи, що відповідач в порушення Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", Закону України від 24 березня 1995 року №108/95-ВР "Про оплату праці" не надав суду першої інстанції документів за підпи-сом відповідальної посадової особи ні про нараховану позивачу заробітну плату за період з 16 березня 2017 року по 17 липня 2017 року, ні про наявність заборгованості по заробітній платі за цей період, ні про відсутність такої заборгованості, в апеляційній скарзі визнає, що з 16 березня 2017 року нарахування позивачу заробітної плати припинено через відсутність первинних доку-ментів, що розрахунок з позивачем при його звільненні не проведено, суд першої інстанції при вирішенні спору обґрунтовано виходив з доказів, наданих позивачем, та дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення на користь позивача заборгованості з виплати заробітної плати (сум, які належали йому від підприємства на день звільнення).

Закон України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII "Про тимчасові заходи на період про-ведення антитерористичної операції" не скасовує обов`язків роботодавця, визначених стаття-ми 47, 116 КЗпП України, та не передбачає особливостей щодо строків розрахунку при звільнен-ні, встановлених ст. 116 КЗпП України.

Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основополож-них свобод, яка ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифі-кацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В рішенні у справі "Кечко проти України" від 08.11.2005 року Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "власності", яке міститься в першій частині ст. 1 Протоколу № 1, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як "майнові права", і, таким чином, як "власність" в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відпові-дно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений ст. 1 Протоколу № 1 (п. 22).

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене осо-бами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Враховуючи, що позивач до 17 липня 2017 року знаходився з регіональною філією "Доне-цька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" у трудових відносинах, що в період з 20 березня 2017 року по 17 липня 2017 року на виконання наказу роботодавця про встановлення простою згідно графіку роботи виходив на своє робоче місце, майнові вимоги позивача щодо оплати йому часу простою за період з 20 березня 2017 року по 17 липня 2017 року, виплати компенсації за невикористані дні відпустки, вихідної допомоги, про що роботодавцем зазначено в наказі про звільнення, відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського суду з прав людини.

Оскільки відповідач не спростував надані позивачем розрахунки заробітної плати за бере-зень - липень 2017 року, у строки, встановлені ч. 1 ст. 116 КЗпП України, не виплатив всі суми, що належали позивачу від підприємства при звільненні, не виплатив ці суми і на час розгляду справи судом першої інстанції, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про задово-лення вимог позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відо-бражає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших ор-ганів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунту-ються. Хоча пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`я-зує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріально-го права. Порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язко-вою підставою для скасування судового рішення або призвели до неправильного вирішен-ня справи, апеляційним судом не встановлено. Отже, підстав для скасування рішення суду в ме-жах доводів апеляційної скарги не має.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл су-дових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та ви-трат, пов`язаних з розглядом справи.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги відповідача без задоволення, а рішення суду - без змін, підстави для зміни розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, відсутні.

За подання апеляційної скарги відповідачем сплачено судовий збір у розмірі 1 216 грн. 20 коп. (а.с.94).

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги відповідача без задоволення, підстави для відшкодування йому витрат по сплаті судового збору відсутні, судові витрати по сплаті відповідачем судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1 216 грн. 20 коп. покладаються на відповідача.

Відомості про інші судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеля-ційної інстанції, сторонами не надані.

Керуючись статтями 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача Акціонерного товариства "Українська залізниця" залишити без задоволення.

Рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 03 лютого 2020 року за-лишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку, як така що ухвалена у малозначній справі, не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 24 квітня 2020 року.

Суддя - доповідач: Ю.М. Мальований

Судді: О.Д. Канурна

Т.В. Космачевська