ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 546/1275/18 Номер провадження 22-ц/814/1080/20Головуючий у 1-й інстанції Лизенко І. В. Доповідач ап. інст. Бондаревська С. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Бондаревської С.М.,

суддів: Абрамова П.С., Пилипчук Л.І.,

секретар: Зеленська О.І.

за участю прокурора Марченко О.А.

представника Кабінету Міністрів України Чемериса ОСОБА_1 .М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою заступника прокурора Полтавської області Писарчука Б.Ю. в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України

на рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 19 листопада 2019 року

у справі за позовом першого заступника прокурора Полтавської області Глушка Андрія Михайловича в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України до Решетилівської районної державної адміністрації Полтавської області та ОСОБА_2 , за участю третіх осіб: Полтавського обласного управління лісового та мисливського господарства, Державного підприємства «Новосанжарське лісове господарство» про визнання недійсним розпорядження, державного акту на право приватної власності на землю та витребування земельної ділянки,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2018 року перший заступник прокурора Полтавської області Глушко А.М. в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України звернувся до суду з позовом до Решетилівської районної державної адміністрації Полтавської області та ОСОБА_2 про визнання недійсним розпорядження, державного акту на право приватної власності на землю та витребування земельної ділянки.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що в ході розслідування кримінального провадження №0000368 від 26 жовтня 2017 року за ч. 1 ст. 364 КК України встановлено, що розпорядженням голови Решетилівської РДА №961 від 06 грудня 2012 року затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,30 га (сінокіс) для ведення особистого селянського господарства, на території Демидівської сільської ради Решетилівського району та передано таку земельну ділянку ОСОБА_2 у власність.

На виконання розпорядження ОСОБА_2 видано державний акт на право приват-ної власності на земельну ділянку з кадастровим номером :00:001:0692,зареєстро-ваний 18 грудня 2012 року у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №02140.

Передача земельної ділянки у власність відбулася з порушенням норм земельного та лісового законодавства, оскільки вказана земельна ділянка представлена лісами і відведена за рахунок земельної ділянки лісогосподарського призначення, яка перебуває у постійному користуванні ДП «Новосанжарське лісове господарство», яке не надавало згоду на вилучення такої земельної ділянки, що передбачено ст. 141 Земельного кодексу України.

Статтею 84 ЗК України встановлена пряма заборона передачі земельних ділянок лісового фонду з державної власності у приватну, і лише в окремих випадках, можуть пере-даватись у власність замкнені земельні ділянки, проте спірна земельна ділянка такою не є.

Крім того, при набутті права власності незаконно змінено цільове призначення земельної ділянки з земель лісогосподарського призначення на землі сільськогосподарського призначення, що, виходячи з положень статей 20, 22 ЗК України, статті 57 Лісового кодексу України, на момент прийняття спірного розпорядження відносилось до компетенції Кабінету Міністрів України.

Зазначене свідчить, що Решетилівська РДА вийшла за межі своїх повноважень, передавши у власність ОСОБА_2 земельну ділянку лісогосподарського призначення, а відтак, розпорядження районної державної адміністрації є незаконним, що є підставою для скасування виданого відповідно до розпорядження державного акту та витребування із незаконного володіння відповідачки земельної ділянки.

З наведених підстав просив:

визнати незаконним та скасувати розпорядження Решетилівської районної державної адміністрації Полтавської області №961 від 06 грудня 2012 року, яким ОСОБА_2 затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,30 га для ведення особистого селянського господарства, на території Демидівської сільської ради Решетилівського району та передано у власність таку земельну ділянку ОСОБА_2 ;

визнати недійсним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку з кадастровим номером :00:001:0692, зареєстрований 18 грудня 2012 року у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного ко-ристування землею, договорів оренди землі за №02140, виданий ОСОБА_2 ;

витребувати на користь держави в особі Кабінету Міністрів України земельну ділянку, площею 0,30 га з кадастровим номером :00:001:0692 вартістю 183 420 грн. у ОСОБА_2 ;

стягнути з відповідачів понесені витрати на сплату судового збору.

Рішенням Решетилівськогого районного суду Полтавської області від 19 листопада 2019 року позов першого заступника прокурора Полтавської області Глушка А.М. в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України задоволено частково.

Витребувано у власність держави в особі Кабінету Міністрів України земельну ділянку, площею 0,30 га з кадастровим номером :00:001:0692, надану для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Демидівської сільської ради Решетилівського району Полтавської області (за межами населеного пункту), з незаконного володіння ОСОБА_2 .

Стягнуто з Решетилівської районної державної адміністрації Полтавської області та ОСОБА_2 на користь Прокуратури Полтавської області судові витрати у рівних частках по 1 375 грн. 65 коп. з кожного.

У задоволенні позовних вимог про визнання недійсним розпорядження, державного акту на право приватної власності на землю відмовлено.

Не погодившись з даним судовим рішенням, заступник прокурора Полтавської області Писарчук Б.Ю., в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, оскаржив його в апеляційному порядку в частині відмовлених позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначав, що суд першої інстанції допустив не-правильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права та дійшов помилкових висновків про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання незаконним та скасування розпорядження, визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю, що відповідно до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення.

Вказував, що згідно з абзацом першим ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України в редакції, чинній на час видання державного акту, громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом (з 14.10.2008 абзац перший частини першої статті 116 ЗК України доповнено словами «або за результатами аукціону»).

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (частина друга статті 116 ЗК України у зазначеній редакції).

Право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності земельною ділянкою, та його реєстрації (частина перша статті 125 Земельного кодексу України в редакції, яка була чинною на час видання державного акта та до 01.05.2009; з 01.05.2009 стаття 125 ЗК України встановлює, що право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 ЗК України у редакції, чинній на час видання державного акта, право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом.

Тобто, підставою набуття земельної ділянки у власність із земель державної чи комунальної власності є відповідне рішення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування.

Разом із цим, зазначеними нормами встановлено нерозривний зв`язок між виникнен-ням права власності на земельну ділянку з обов`язковим одержанням її власником держав-ного акту на право власності.

Окрім того, рішення районного суду про задоволення позовних вимог про витребу-вання земельної ділянки у власність держави та відмову у задоволенні позову про визнання неправомірним і скасування розпорядження Решетилівської РДА від 06 грудня 2012 року №961 та про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку містить висновки, які суперечать один одному.

На підставі оскаржуваного рішення суду першої інстанції ОСОБА_2 позбавлено не права власності на земельну ділянку, а об`єкту права власності, що суперечить позовним вимогам та не призводить до поновлення порушених прав та інтересів держави в особі Кабінету Міністрів України, оскільки, право власності на спірну земельну ділянку залишається за відповідачем.

Повернення земельної ділянки без скасування незаконно отриманого права власності на неї, не призведе до поновлення порушених інтересів держави.

Усунення порушень закону у даному випадку можливе лише шляхом одночасного визнання незаконним та скасування розпорядження та визнання недійсним державного акту на право приватної власності на земельну ділянку.

З наведених підстав просив рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги прокурора, а саме: визнати незаконним та скасувати розпорядження Решетилівської РДА від 06 грудня 2012 року №961, визнати недійсним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку з кадастровим номером :00:001: 0692, зареєстрований 18 грудня 2012 року у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди за №02140, виданий ОСОБА_2 .

Рішення районного суду в частині задоволення позовних вимог про витребування у власність держави в особі Кабінету Міністрів України земельної ділянки, площею 0,30 га з кадастровим номером :00:001:0692, наданої для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Демидівської сільської ради Решетилівського району Полтавської області (за межами населеного пункту), з незаконного володіння ОСОБА_2 залишити без змін.

На апеляційну скаргу першого заступника прокурора Полтавської області Писарчу- ка Б.Ю. в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України свій відзив подав Кабінет Міністрів України, від імені якого діє головний спеціаліст сектору судової роботи та міжнародного співробітництва у Полтавській області відділу судової роботи та міжнародної правової допомоги Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) ОСОБА_3 .

У відзиві посилався на те, що право власності на спірну земельну ділянку у ОСОБА_2 виникло з порушенням земельного законодавства, земельна ділянка була отримана ОСОБА_2 безвідплатно в особи, яка не мала права її відчужувати (оскільки правом розпорядження спірною ділянкою наділений Кабінет Міністрів України, а не Решетилівська районна державна адміністрація).

Відновити становище, яке існувало до порушення, можливо лише шляхом визнання незаконним розпорядження Решетилівської РДА від 06 грудня 2012 року; визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого ОСОБА_4 ній ОСОБА_5 на виконання спірного розпорядження, а також витребування на користь держави зазначеної земельної ділянки з кадастровим номером :00:001:0692.

З урахуванням наведеного, вважає апеляційну скаргу обґрунтованою та просить її задовольнити.

Інші учасники справи відзиву щодо вимог і змісту апеляційної скарги до суду не направили.

Судове засідання апеляційним судом проводилось за участю представника позивача прокурора Марченко О.А., представника Кабінету Міністрів України ОСОБА_6 .

Інші учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату та час розгляду справи, в тому числі відповідач ОСОБА_2 в порядку, визначеному ч. 11 ст. 128 ЦПК України, в судове засідання не з`явилися.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, підтверджується наявними у справі доказами, що розпорядженням Решетилівської РДА №961 від 06 грудня 2012 року ОСОБА_2 затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,30 га, наданої для ведення особистого селянського господарства на території Демидівської сільської ради Решетилівського району та передано у власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства із земель запасу Демидівської сільської ради /а.с. 23, 36-59 т. 1/.

Відповідно до розпорядження, на підставі заяви ОСОБА_2 , виготовлено Технічну документацію на земельну ділянку площею 0,30 га на території Демидівської сільської ради Решетилівського району Полтавської області за межами населених пунктів /а. с. 24-35 т. 1/.

На підставі розпорядження Решетилівської РДА №961 від 06 грудня 2012 року, ОСОБА_2 18 грудня 2012 року видано державний акт серії ЯМ №951820 на право власності на земельну ділянку площею 0,30 га на території Демидівської сільської ради Решетилівського району з кадастровим номером :00:001:0692, зареєстрований 18 грудня 2012 року у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №02140 /а. с. 60 т. 1/.

26 лютого 2018 року Полтавським відділенням Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса складено висновок №1916, згідно якого земельна ділянка, яка передавалась відповідачу, відведена за рахунок земель лісогосподарського призначення. Висновок зроблено на підставі досліджених експертом копії проекту роздержавлення і приватизації земель колективного сільськогосподарського підприємства «Демидівське» Решетилівського району Полтавської області, листа головного управління Держгеокадастру у Полтавській області №10-16-0.2-317/2-18 від 22.01.2018, схеми співставлення меж земельних ділянок на території Демидівської сільської ради Ре-шетилівського району, листа Полтавського обласного управління лісового та мисливського господарства №04-32/75 від 23.01.2018, які були досліджені під час розгляду справи і дають суду підстави вважати висновок від 26.02.2018 обґрунтованим /т. 1 а. с. 61-62, 68, 70-77/.

Згідно висновку №1917, складеного Полтавським відділенням Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса 01 березня 2018 року, за результатами проведення судової земельно-технічної та оціночно-земельної експертизи, встановлено, що межі земельної ділянки з кадастровим номером :00:001:0692 накладаються на межі земельної ділянки лісового фонду, яка зазначена в проекті роздержавлення і приватизації земель колективного сільськогосподарського підприємства «Демидівське» Решетилівського району Полтавської області, площа накладення 0,3000 га /а. с. 79-102 т. 1/.

Зазначені вище докази свідчать, що передана у власність ОСОБА_2 земельна ділянка дійсно відносилась до земель лісогосподарського призначення і перебувала в постійному користуванні Державного підприємства «Новосанжарське лісове господарство».

Зі змісту повідомлення секретаріату Кабінету Міністрів України від 30.10.2018, ними не приймались рішення щодо передачі земельної ділянки лісогосподарського призна-чення з кадастровим номером :00:001:0692 у власність ОСОБА_2 ; погод-ження на вилучення такої земельної ділянки із земель лісового масиву не надавалось ДП «Новосанжарське лісове господарство», в постійному користуванні якого перебувала земель-на ділянка, що встановлено із повідомлення підприємства від 22.01.2018 /т. 1 а. с. 63-65, 101/.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що при передачі спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_2 , Решетилівська РДА порушила процедуру, визначену земельним та лісовим законодавством, щодо вилучення земельної ділянки у ДП «Новосанжарське лісове господарство» та зміни цільового призначення спірної ділянки із земель лісогосподарського призначення на землі сільськогосподарського призначення.

При цьому, відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині визнання не закон-ним та скасування розпорядження Решетилівської РДА №961 від 06 грудня 2012 року, визнання недійсним державного акту на право приватної власності на земельну ділянку з кадастровим номером :00:001:0692, виданого ОСОБА_2 та зареєстрованого 18 грудня 2012 року, суд обґрунтовував своє рішення тим, що підставою набуття земельної ділянки у власність із земель державної чи комунальної власності є відповідне рішення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування, а не державний акт на право власності на земельну ділянку.

Залишаючи без задоволення вимогу про визнання незаконним та скасування розпо-рядження Решетилівської РДА від 06.12.2012 №961, суд вважав ефективним способом захисту прав власника витребування майна з чужого незаконного володіння, що є самостійною підставою, в тому числі для внесення змін щодо реєстрації права власності.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої та четвертої статті 20 ЗК України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або прийма-ють рішення про створення об`єктів природоохоронного та історико-культурного призначен-ня. Зміна цільового призначення земель, зайнятих лісами, провадиться з урахуванням висно-вків органів виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища та лісового господарства. Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною; притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель (стаття 21 ЗК України).

Положеннями ст. 57 Лісового кодексу України визначено вимоги щодо порядку та умов зміни цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання в цілях, не пов`язаних з веденням лісового господарства зміна цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання в цілях, не пов`язаних з веденням лісового господарства, провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земельних ділянок у власність або надання у постійне користування відповідно до Земельного кодексу України.

Згідно ст. 8 ЛК України у державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності. Право державної власності на ліси набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій відповідно до закону.

За нормами ст. 13 ЗК України саме до повноважень Кабінету Міністрів України в галузі земельних відносин належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Відповідно до статті 84 ЗК України в державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. До земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі лісогосподарського призначення, крім випадків, визначених цим Кодексом (пункт «ґ» частини четвертої статті 84 ЗК України). Громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 га у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. Громадяни та юридичні особи в установленому порядку можуть набувати у власність земельні ділянки деградованих і малопродуктивних угідь для заліснення (стаття 56 ЗК України). Земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства (стаття 57 ЗК України, частина перша статті 17 ЛК України).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 21 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», пункту 5 частини першої статті 31 ЛК України до повноважень державних адміністрацій у сфері лісових відносин належить, зокрема, передання у власність земельних лісових ділянок площею до 1 га, що перебувають у державній власності, на відповідній території.

Порядок вилучення земельних ділянок визначає стаття 149 ЗК України, за приписами якої земельні ділянки, надані у постійне користування, зокрема, із земель державної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за згодою землекористувачів за рішеннями Кабінету Міністрів України, місцевих державних адміністрацій відповідно до їх повноважень.

Частина шоста статті 149 ЗК України встановлює, що обласні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами п`ятою, дев`ятою цієї статті.

Відповідно до частини п`ятої статті 149 ЗК України районні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для:

а) сільськогосподарського використання; б) ведення водного господарства, крім випадків, визначених частиною дев`ятою цієї статті; в) будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, лікарень, підприємств торгівлі тощо), крім випадків, визначених частиною дев`ятою цієї статті.

Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, зокрема ліси площею понад 1 гектар для нелісогосподарських потреб, крім випадків, визначених частинами п`ятою-восьмою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 ЗК України.

З урахуванням наведеного, вилучення для нелісогосподарських потреб спірної земельної ділянки державної власності, що віднесена до земель лісогосподарського призначення та перебувала у постійному користуванні ДП «Новосанжарське лісове господарство», а також передання у приватну власність такої ділянки не належало до повноважень Решетилівської РДА, яка так само не мала повноважень на зміну цільового призначення земельної ділянки.

При цьому судом встановлено, що Кабінетом Міністрів України не приймались рішення щодо передачі земельної ділянки лісогосподарського призначення з кадастровим номером :00:001:0692 у власність ОСОБА_2 , також не надавалось погод-ження на вилучення такої земельної ділянки із земель лісового масиву ДП «Новосанжарське лісове господарство», в постійному користуванні якого перебувала земельна ділянка.

Згідно положень статей 141, 149 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у користуванні осіб, передаються у власність чи користування іншим особам лише після їх вилучення у встановленому законом порядку у попереднього користувача.

За приписами частини четвертої статті 20 ЗК України зміна цільового призначення земель, зайнятих лісами, провадиться з урахуванням висновків органів виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища та лісового господарства.

Звідси вірним є висновок суду, що спірна земельна ділянка перебувала у державній власності, мала лісогосподарське призначення і у постійного землекористувача ДП «Новосанжарське лісове господарство», у встановленому порядку повноважним органом не вилучалась, крім того зміна її цільового призначення у передбаченому законом порядку не здійснювалась. Відсутність спрямованого на відчуження земельної ділянки рішення повноважного органу державної влади означає, що держава як власник волю на відчуження цієї ділянки не виявляла.

За встановлених обставин, при передачі спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_2 , Решетилівська РДА порушила процедуру, визначену земельним та лісовим законодавством, щодо вилучення земельної ділянки у ДП «Новосанжарське лісове господарство» та зміни цільового призначення спірної ділянки із земель лісогосподарського призначення на землі сільськогосподарського призначення, надавши останній земельну ділянку лісогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства без зміни цільового призначення, відповідних погоджень, розроблення проекту землеустрою та проходження ним обов`язкової експертизи землевпорядної документації.

Згідно ст. 155 Земельного кодексу України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

За змістом ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, та вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно правового висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 11 грудня 2019 року у справі №619/1884/17, державний акт на право власності на землю видається на підставі рішення органів виконавчої влади та місцевого самоврядування, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акту безпосередньо залежить від законності рішення органу, на підставі якого такий акт видано.

Відповідно до правової позиції, викладеною судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України 26 вересня 2012 року у справі №6-103цс12, державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий органом, який не мав на це законних повноважень, визнається недійсним.

Оскільки право власності на спірну земельну ділянку виникло у ОСОБА_2 з порушенням вимог закону, на підставі розпорядження Решетилівської РДА, яка не мала права її відчужувати, відновити становище, яке існувало до порушення, можливо лише шляхом визнання спірного розпорядження незаконним та його скасування; визнання недійсним державного акта на право приватної власності на земельну ділянку та витребування зазначеної земельної ділянки на користь держави.

За наведених обставин, оскаржуване рішення районного суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо визнання незаконним розпорядження, визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю, - підлягає скасуванню з підстав, передбачених п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення зазначених позовних вимог.

В іншій частині рішення суду належить залишити без змін.

Згідно ч. 1 т. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З наявних у справі доказів вбачається, що за подання апеляційної скарги Прокуратурою Полтавської області сплачено судовий збір у розмірі 9 412 грн. 95 коп. /т. 2 а.с. 36/.

Зважаючи на задоволення апеляційної скарги, судові витрати, понесені в зв`язку зі сплатою судового збору, підлягають стягненню з відповідачів у рівних частках на користь особи, яка подала апеляційну скаргу, у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 367, 374, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу заступника прокурора Полтавської області Писарчука Б.Ю. в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України - задовольнити.

Рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 19 листопада 2019 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним розпорядження, державного акту на право приватної власності на землю - скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення.

Визнати незаконним та скасувати розпорядження Решетилівської районної державної адміністрації Полтавської області за №961 від 06 грудня 2012 року, яким затверджено ОСОБА_2 проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки загальною площею 0,30 га для ведення особистого селянського господарства на території Демидівської сільської ради Решетилівського району та передано у власність ОСОБА_2 таку земельну ділянку.

Визнати недійсним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку з кадастровим номером :00:001:0692, зареєстрований 18 грудня 2012 року у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № НОМЕР_1 , виданий ОСОБА_2 .

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Решетилівської районної державної адміністрації Полтавської області та ОСОБА_2 на користь Прокуратури Полтавської області судові витрати, понесені за сплату судового збору за подання апеляційної скарги по 4 706 грн. 48 коп. з кожного.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: Бондаревська С.М.

Судді: Абрамов П.С.

Пилипчук Л.І.