Справа № 931/714/19
Провадження № 2/931/10/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2020 року смт. Локачі

Локачинський районний суд Волинської області

у складі: головуючого - судді Кідиби Т.О.,

за участю: секретаря - Гупалик А.С.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Локачах цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в :

26 вересня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що він є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться у АДРЕСА_1 . Вказаний житловий будинок був наданий його матері ОСОБА_4 правлінням колгоспу ім. Котовського у 1988 році за її багаторічну плідну працю.

Після реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 , його мати ОСОБА_4 дала згоду на проживання відповідача в її житловому будинку. Померла ОСОБА_4 у 1997 році.

У 2009 році відповідач без спільної домовленості та його відома добровільно забрала речі та переїхала проживати в смт. Локачі.

30 липня 2010 року шлюб між ними розірвано. Колишня його дружина ОСОБА_3 зареєстрована в даному будинку, проте остання остання 10 років за вказаною адресою не проживає. Домовленості з ОСОБА_3 про збереження чи користування нею житловою площею у його будинку на період відсутності відповідача між ними не було. Протягом 10 років відповідач не з`являється за місцем своєї реєстрації.

На даний час відповідач перебуває у шлюбі з іншим чоловіком, проживає у смт. Локачі, працевлаштована, наймає житло.

У 2018 році він звертався до ОСОБА_3 з проханням добровільно знятись з реєстрації, однак остання категорично відмовилась.

Реєстрація відповідача у його житловому будинку перешкоджає у здійсненні права користування і розпорядження його майном на власний розсуд, а також створює для позивача незручності, зокрема, змушує його нести додаткові фінансові витрати за користування газом та електроенергією, окрім того, відділ соціального захисту населення Локачинської РДА вимагає надати копію паспорта, РНОКПП та декларацію про дохід відповідача, що є неможливим.

Просить визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком, що розташований у АДРЕСА_1 .

27 вересня 2019 року позивач подав до суду письмову заяву про уточнення позовних вимог у зв`язку з допущенням технічної помилки в описовій та прохальній частинах позовної заяви, зокрема, зазначив, що його житловий будинок знаходиться у АДРЕСА_1 , в той час як правильно - АДРЕСА_1 . Таким чином, просить суд визнати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком, що розташований у АДРЕСА_1 .

21 січня 2020 року позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю з підстав, зазначених у позовній заяві. Просили позов задовольнити.

Відповідач 21 січня 2020 року у судове засідання не з`явилась, хоча своєчасно та належним чином була повідомлена про місце, дату і час розгляду справи, що стверджується письмовою розпискою від 29 листопада 2019 року. Про причини неявки суд не повідомила, будь-яких клопотань, заяв, відзиву на позов від неї не надійшло. У судовому засіданні 29.11.2019 року позовні вимоги не визнавала.

Згідно із ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, показання свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовна заява підставна та підлягає до задоволення повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 від 24331 від 30 січня 2003 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Марковичівської сільської ради від 29 липня 2002 року № 31, житловий будинок, що знаходиться у АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 на праві приватної власності. Згідно з реєстраційним написом вказаний житловий будинок зареєстрований Волинським обласним бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності за ОСОБА_1 за реєстровим № 14 (а.с. 6).

30 липня 2010 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , зареєстрований 05.11.1988 року, розірвано, що підтверджується копією рішення Локачинського районного суду Волинської області (а.с.7).

Як вбачається з архівного витягу з протоколу засідання правління колгоспу ім. Котовського, с. Марковичі Локачинського району Волинської області від 27.07.1988 року № 7, ОСОБА_1 до укладення шлюбу із ОСОБА_3 було виділено новий житловий будинок в с. Марковичі Локачинського району Волинської області (а.с.32).

Із довідки Марковичівської сільської ради Локачинського району Волинської області № 161 від 18 вересня 2019 року вбачається, що відповідач ОСОБА_3 (колишня дружина позивача) зареєстрована у житловому будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , проте за даною адресою не проживає з 2009 року (а.с. 10).

Вказане стверджується також актами від 08 серпня 2019 року та від 18 вересня 2019 року, з яких вбачається, що під час проведення огляду та опитування сусідів членами комісії Марковичівської сільської ради було встановлено, що ОСОБА_3 у житловому будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 не проживає, що підтвердили своїми підписами у актах сусіди ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 (а.с. 11,12).

Окрім того, свідки у судовому засіданні ОСОБА_6 та ОСОБА_7 також підтвердили, що ОСОБА_3 10 років не проживає у вказаному будинку та не бере участі в його утриманні. Відповідач покинула позивача з дитиною, вона не допомагала та не цікавилась життям сина, не приходила до нього. Свідок ОСОБА_6 зазначив, що будинок був виділений особисто ОСОБА_1 в той час, коли він ще не був одружений, у зв`язку з тим, що відповідач ОСОБА_3 зареєстрована за адресою позивача, останній не має можливості оформити субсидію.

Статтею 379 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Згідно із ч.1 ст. 156 ЖК УРСР члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України, яка передбачає, що члени сім`ївласника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Згідно із ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідач вселилась у будинок в якості члена сім`ї власника житла і набула право користуванням чужим майном.

Відповідач спільним побутом із позивачем не пов`язана, позаяк у вказаному житлі не проживає більше 10 років, участі в утриманні будинку та сплаті комунальних послуг не приймає, шлюб із позивачем розірваний. Самостійного права на дане житло із підстав, передбачених законом, відповідач не набула.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Конституцією (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до Закону України №475/97-ВР від 17.07.97 "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону, за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Таким чином, позивач, як власник майна, вправі ставити питання про усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Враховуючи наведені вище обставини, оскільки відповідач не проживає у cпірному будинку з 2009 року, між сторонами не було укладено угоди про користування спірним житловим приміщенням, реєстрація відповідача у житловому будинку позбавляє позивача права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, а тому її право на користування таким майном підлягає припиненню на вимогу його власника на підставі ч.2 ст. 405 ЦК України.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що ОСОБА_3 необхідно визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: будинком, що знаходиться у АДРЕСА_1 , тому позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення повністю.

Згідно з п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,40 грн.

Керуючись ст. 41 Конституцією України, ст.ст. 10-13, 77, 78, 81, 141, 263-265 ЦПК України, ст. 316, 317, 319, 321, 379, 383, 391, 405 ЦК України, суд

у х в а л и в:

Позов задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: будинком, що знаходиться у АДРЕСА_1 .

Стягнути ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 768,40 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду через Локачинський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - денний строк з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання: адреса місця проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 .

Суддя Локачинського районного суду Т. О. Кідиба