ГОРОДИЩЕНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 691/942/19
провадження № 2/691/103/20
21 січня 2020 року м. Городище
Городищенський районний суд Черкаської області у складі судді Синиці Л.П., за участю секретаря судових засідань Кочетової І.І.,
розглянувши, у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Городище Черкаської області, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
Позивач звернулася до суду з позовом, та керуючись статтями 4, 19, 184 Цивільного процесуального кодексу України, просила визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування жилим будинком з надвірними спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 . На обґрунтування зазначає, що на підставі свідоцтва про право власності від 27.11.2001 року та договору дарування від 27.11.2001 року є власником жилого будинку з надвірними спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 . Зазначений будинок є зареєстрованим місцем проживання її чоловіка - ОСОБА_2 . Із 2007 року відповідач у цьому будинку не проживає без поважних причин та іншим чином його не використовує, участі в його утриманні не бере, жодних домовленостей між нею та відповідачем щодо збереження за ним права на користування будинком немає.
У судове засідання сторони не з`явилися, повідомлені належним чином.
З огляду на викладене, на підставі ст. ст. 280, 281 ЦПК України, ухвалено про заочний розгляд справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Вивчивши позовну заяву, урахувавши думку (пояснення) позивача надані у підготовчому судовому засіданні, про те, що відповідач відмовляється добровільно виселитись із належного їй житлового будинку та знятись із реєстрації, чим порушує її право як власника будинку володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, просила усунути перешкоди в користуванні зазначеним житловим будинком з підстав, передбачених статтями 317, 319, 391 Цивільного кодексу України, так як реєстрація відповідача створює для неї перешкоди в користуванні житлом, та дослідивши матеріали справи, суд приходить до того, що власник житла має право на усунення перешкоди в користуванні цим житлом зареєстрованою особою шляхом подання позову про визнання цієї особи такою, що втратила право на користування житлом (ВСУ від 16 листопада 2016 року, № 6-709цс16).
Спірні правовідносини, що виникли між сторонами за своєю правовою природою є цивільно-правовими, регулюються положеннями Цивільного кодексу України щодо права власності та захисту права власності та положеннями Житлового кодексу України.
Конституцією України та статтею 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав і інтересів осіб. Виходячи з загальних положень права власності, власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захист права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України.
Власникові, за нормами ст. 317 Цивільного кодексу України, належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону ст. 319 ЦК України.
Права власника житлового будинку, квартири визначені в статті 383 Цивільного кодексу України та статті 150 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Гарантуючи захист прав власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його прав хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.
За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
ОСОБА_3 , позивач у справі, станом на 27 листопада 2001 року, є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , підтверджено Свідоцтвом про право власності НОМЕР_1 , на 1/2 частину спільного майна подружжя, придбаного під час перебування в шлюбі (житлового будинку), що зареєстрований в реєстрі за № 2908 від 27.11.2001 року, та Договором дарування АЕІ № 012209, на 1/2 частину житлового будинку, зареєстрованим в реєстрі за № 2913 від 27.11.2001 року.
Шлюб, зареєстрований 21 листопада 1970 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Городищенського районного управління юстиції Черкаської області, актовий запис № 144, між ОСОБА_1 (позивач) та ОСОБА_2 (відповідач), розірвано, на підставі заочного рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 30 серпня 2019 року у справі № 691/467/19.
Місце реєстрації відповідача ОСОБА_2 на запит суду, підтверджено за адресою: АДРЕСА_1 , та Виконавчий комітет Вільшанської селищної ради, лист від 14.08.2019 №02-33/598, повідомляє, що ОСОБА_2 не проживає у зареєстрованому житлі.
За даними будинкової книги № 15, довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку осіб) № 02-34/595 від 10.04.2019 року, ОСОБА_2 дійсно зареєстрований у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , але не проживає за місцем реєстрації (згідно з довідкою виконавчого комітету Вільшанської селищної ради Городищенського району Черкаської області № 02-34/11 від 12.09.2018 року, Актами про не проживання затвердженими сусідами та депутатами, що надані позивачем, від 09.04.2014 року, 12.09.2018 року, поясненнями ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , завіреними секретарем Вільшанської селищної ради Городищенського району Черкаської області ОСОБА_6 ).
Факт не проживання відповідача за зареєстрованим місцем, також, підтверджено, інформацією щодо невручення судових повісток, з відповідною відміткою Укрпошти. ОСОБА_2 судова повістка про виклик зі зворотнім повідомленням направлялась за адресою реєстрації ( АДРЕСА_1 ), конверти повернулися без вручення, з відміткою «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки, щодо пересилання поштового відправлення».
За нормами ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільно користуватись житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.
Відповідач ОСОБА_2 добровільно відмовився від користування чужою, з 27.11.2001 року, власністю, спільно з власником спірного житлового будинку ( АДРЕСА_1 ) не проживає, спільним з позивачем побутом не пов`язані (30.08.2019 року шлюб між сторонами розірвано), вибув із зазначеного житлового будинку більше п`яти років, згідно акту від 09.04.2014 року, обрав інше місце проживання (житло), що не встановлене судом, у якому проживає.
Пунктом 11 Постанови Пленуму ВС України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).
Стаття 72 ЖК України передбачає, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Статтею 405 ЦК України регулюється право членів сім`ї власника житла на користування цим житлом. Зазначає, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (частина 2 статті 405 ЦК України).
Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 16.01.2012 року, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
За нормами ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду, зокрема про позбавлення права власності на житлове приміщення або користування житловим приміщення, визнання особи безвісно відсутньою або померлою тощо. Відповідно до змісту зазначеної норми права, поняття "зняття з реєстрації" нерозривно пов`язане з поняттям "житлові права" (право власності на житлове приміщення, право користування житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, виселення із займаного приміщення та інше).
Пунктом 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла.
Оскільки, ОСОБА_2 , відповідач по справі, згідно наданих матеріалів не проживає, без поважних причин, в житловому будинку по АДРЕСА_1 , більше п`яти років (є таким, що втратив право на користування житловим будинком), станом на час прийняття рішення не є членом сім`ї позивача, то суд приходить до висновку про те, що право відповідача на користування чужим майном (спірним житловим будинком) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна, так як позов ґрунтується на нормах чинного законодавства, а тому підлягає до задоволення.
За нормами ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, судові витрати, а саме судовий збір, у зв`язку із звільненням позивача від сплати судового збору (особа з інвалідністю ІІ групи), підлягають стягненню з відповідача на користь держави.
На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, ст. ст. 16, 317, 319 ЦК України, ст. ст. 8, 72 ЖК України, постановою пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», листом Верховного Суду України від 26.05.2001 року Правові позиції щодо розгляду судами окремих категорій судових справ (Житлове право), ст. ст. 2, 4, 5, 6, 7, 8, 10 - 13, 18, 76 - 81, 83, 89, 141, 258 - 260, 263 - 265, 268, 273, 354, 355 Цивільного процесуального Кодексу України, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування жилим будинком з надвірними спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. на користь держави.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Л.П. Синиця