Справа № 496/4783/18
Провадження № 2/496/809/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2020 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Пендюри Л.О.

за участю секретаря - Богдан Ю.В.

позивачки - ОСОБА_1

представника позивачки - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Біляївка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - орган опіки та піклування Біляївської районної державної адміністрації Одеської області про відібрання дитини та визначення місця її проживання,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з нею, а також відібрати малолітню дитину у відповідача та повернути її їй.

Свої вимоги мотивує тим, що з 2016 року вона знаходилась з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась донька ОСОБА_4 . Спільне життя з відповідачем не склалось та на початку 2018 року вони почали проживати окремо. 27.10.2018 року відповідач забрав малолітню доньку і переїхав проживати за місцем своєї реєстрації в с. Ч. ОСОБА_5 . За час проживання доньки у відповідача, вона бачила її всього один раз на протязі п`яти хвилин, так як останній чинити їй перешкоди у спілкуванні з дитиною, забороняє бачитись з дитиною та спілкуватись з нею, погрожує позбавленням батьківських прав. Її благання повернути дитину виявились безрезультатними. З цього приводу вона зверталась до правоохоронних органів, що також не принесло результатів. Вона майже щодня приїжджає до відповідача і благає його та його родичів хоча б показати дитину. Вказує, що вчиняючи такі дії, відповідач думає не про дитину, а намагається принизити та помститись їй за якісь непорозуміння у минулому. Вважає, що в інтересах дитини проживати саме з нею, а не з батьком, оскільки останній не може дати дитині ні належного виховання та розвитку, не створить нормальних та безпечних умов для проживання дитини, не забезпечить матеріально, так як не має достатнього постійного доходу та мешкає у будинку, який не облаштований у повному обсязі всім необхідним для розвитку дитини. В той час як вона (позивачка) має регулярний дохід, який перевищує дохід відповідача, знімає житло (двокімнатну квартиру), в орендованому житлі має все облаштування для дитини відповідного віку, а тому може у повному обсязі створити усі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини в атмосфері любові та розуміння. У зв`язку з викладеним вона звернулась з даним позовом до суду.

Позивачка в судовому засіданні на позові наполягала. При цьому пояснила, що вона на даний час проживає в квартирі, яка належить її матері. Вказана квартира обладнана всим необхідним для проживання малолітньої дитини. Відповідач забрав у неї доньку та чинить їй перешкоди у вихованні та побаченні з дитиною, а тому вона просить відібрати у відповідача дитину та визначити її місце проживання разом з нею.

Представник позивачки також підтримав позовну заяву.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що він проти проживання доньки разом з позивачкою, оскільки остання не має постійного місця проживання, веде аморальний спосіб життя, вживає наркотичні засоби. За весь час проживання дитини разом з ним, позивачка життям та здоров`ям доньки не цікавилась, матеріально не допомагала. Дитина знаходиться на повному його утриманні, забезпечена усім необхідним, за місцем їх мешкання створені усі необхідні умови для проживання, розвитку та виховання дитини.

Представник третьої особи - органу опіки та піклування Біляївської РДА Одеської області Гончаренко Н.В. в судовому засіданні підтримав висновок органу опіки та піклування №Є-1274-23 від 29.12.2018 року та вважав за доцільне визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 за її місцем проживання.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що з 2016 року до початку 2018 року сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилась донька ОСОБА_4 , про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 (а.с.10).

Спільне життя сторін не склалось та після припинення фактичних шлюбних відносин відповідач забрав малолітню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з ним за місцем його реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до договору оренди від 04.11.2018 року, позивачка на час звернення до суду мешкала в орендованій двокімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.12).

В ході розгляду справи позивачка змінила місце свого проживання і проживає в квартирі АДРЕСА_3 , яка належить ОСОБА_6 .

08.05.2019 року ОСОБА_6 надала позивачці довіреність на управління вказаною квартирою, окрім продажу (а.с. 82).

Позивачка вказує, що відповідач чинить їй перешкоди у спілкуванні з дитиною, забороняє бачитись з нею, брати участь у її вихованні та розвитку, постійно погрожує позбавленням батьківських прав. В свою чергу, відповідач стверджує, що позивачка веде аморальний спосіб життя, вживає наркотичні засоби, не має постійного місця проживання, а тому категорично проти, щоб донька проживала разом з нею.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На адресу суду орган опіки та піклування Біляївської районної державної адміністрації Одеської області надіслав висновок №Є-1274-23 від 29.12.2018 року про доцільність визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 , за її місцем проживання (а.с.28-30).

Із вказаного висновку вбачається наступне.

Позивачка ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , але проживає за адресою: АДРЕСА_2 . За місцем її проживання створені належні умови для розвитку дитини, у дитини є окреме спальне місце, речі по сезону, іграшки відповідно до віку (акт обстеження, складений 30.11.2018 року працівниками Малиновського територіального відділу служби у справах дітей Одеської міської ради). ОСОБА_1 працює на посаді оператора відео спостереження у ТОВ «Охоронна компанія Брагос» з 19.11.2018 року.

Відповідач ОСОБА_3 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . За місцем його проживання створені належні умови для проживання батька з дитиною, малолітня Кіра має окреме дитяче ліжко, шафу з необхідними речами, іграшки згідно віку (акт обстеження житлово-побутових умов проживання від 29.11.2018 року. ОСОБА_3 працює старшим інструктором служби воєнізованої охорони регіональної філії «Одеська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» з 01.03.2018 року. На час відсутності батька дитину доглядає бабуся.

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 22.11.2019 року службою у справах дітей було здійснено обстеження квартири АДРЕСА_3 , за місцем проживання позивачки, відповідно до якого у квартирі створені необхідні умови для проживання малолітньої дитини.

Батьки малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не мешкають однією родиною з початку 2018 року та не можуть дійти спільної згоди щодо визначення місця проживання малолітньої доньки.

Кожен з батьків виявив бажання, щоб малолітня донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживала з ним.

Аналізуючи наведене, судом встановлено, що як мати, так і батько дитини створили належні умови для її проживання та розвитку, що підтверджується матеріалами справи; обидва мають стабільний дохід. Однак між батьками дитини виник спір щодо визначення місця проживання дитини.

За приписами ст. 7 Сімейного кодексу України, яка встановлює загальні засади регулювання сімейних відносин, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ч. 1 ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, а ч. 2 ст. 150 вказаного Кодексу передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Частинами 4, 5 ст. 19 Сімейного кодексу України встановлено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

З матеріалів справи вбачається, що за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 щодо визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , орган опіки та піклування Біляївської РДА Одеської області, керуючись принципом 6 Декларації прав дитини, яка прийнята резолюцією 1386 (ХІV) Генеральної асамблеї ООН від 20.11.1959 року, ст. ст. 141, 150, 153 СК України, діючи в інтересах дитини, прийшов до висновку про доцільність визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 , за її місцем проживання.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

У ст. 8 Конвенції про права дитини, яка була ратифікована Україною 27.02.1991 року зазначено, що держави-учасниці зобов`язуються поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім`я та сімейні зв`язки, а ст. 9 вказаної Конвенції встановлено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Враховуючи малолітній вік дитини ОСОБА_4 , якій на час розгляду справи 2 роки 4 місяці, а також відсутність належних та допустимих доказів того, що мати дитини - ОСОБА_1 зловживає наркотичними засобами та веде аморальний спосіб життя, що може зашкодити розвиткові дитини та могло б бути виключними обставинами для визначення місця проживання її доньки разом з батьком, а пояснення відповідача щодо неналежної, на його думку, поведінки позивачки під час спільного з ним проживання, суд до уваги не приймає, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а тому виходячи з інтересів дитини вважає необхідним встановити місце проживання малолітньої дитини разом з матір`ю.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про відібрання дитини і повернення її тому, з ким вона проживала.

Враховуючи те, що малолітня дитина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 проживала разом з матір`ю, а тому суд вважає можливим відібрати дитину у батька та передати її матері ОСОБА_1 ..

Суд роз`яснює ОСОБА_3 , що визначення проживання малолітньої дитини з матір`ю не позбавляє його права на спілкування, виховання та утримання дитини.

Керуючись ст. ст. 19, 141, 150, 160, 161 Сімейного кодексу України, ст. ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263-265, 430 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - орган опіки та піклування Біляївської районної державної адміністрації Одеської області про відібрання дитини та визначення місця її проживання - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відібрати у ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , малолітню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та повернути її ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Допустити негайне виконання рішення суду в частині відібрання дитини у батька та повернення її матері.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів, з дня отримання його повного тексту до Одеського апеляційного суду через Біляївський районний суд Одеської області.

Повне судове рішення складено 27.01.2020 року.

Суддя Л.О. Пендюра