Справа № 473/2620/19
УХВАЛА

іменем України

"28" січня 2020 р. м. Вознесенськ

Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: судді - Висоцької Г.А.,

при секретарі судових засідань - Радєвої Н.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_2

представника відповідача Вуїв О.В.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Вознесенська із застосуванням звукозаписувальної техніки заяву представника позивача про забезпечення доказів шляхом вчинення певних дій по цивільній справі № 473/2620/19 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна,

зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна,

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області знаходиться справа за позовом ОСОБА_3 до відповідача ОСОБА_4 в якому позивач після уточнення позовних вимог просить встановити факт його проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 у період з 01.01.2012 року по 08.06.2019 року, визнати спільною власністю позивача та відповідача 4 земельні ділянки площею 0,0626 га., 0,02 га., 0,0602 га., 0,022 га., рухоме майно відповідно до наданого переліку, визнавши за кожною стороною по 1/2 частці від усього набутого під час шлюбу майна. Також компенсацію 1/2 частки двох систем кондиціювання (спліт-система) «Кондиціонер Chigo 70», кондиціонер Sensei, реалізованих відповідачем без згоди позивача.

Ухвалою суду від 09.01.2020 року судом прийнято до розгляду з первісним зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю, а саме двох земельних ділянок площею 0,0199 га., та 0,0624 га., садовий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 93,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_2 , просила поділити майно по Ѕ частці за кожним із сторін. Обидві сторони просили про відшкодування судових витрат.

В судовому засіданні представником позивача адвоката Усікова О.В. подано заяву про забезпечення доказів шляхом вчинення певних дій, а саме зобов`язати ОСОБА_4 надати суду інформацію щодо місцезнаходження рухомого майна, яке є предметом спору по даній справі та надати доступ позивачу ОСОБА_3 , його представникам адвокатом Усікову О.В., ОСОБА_5 М.І. та за необхідності залученому спеціалісту доступ до рухомого майна для здійснення у присутності відповідача відповідного опису характеристик та ідентифікуючих даних вищевказаного майна.

Необхідність такого забезпечення представник позивача обґрунтовує тим, що на їх пропозиції і звернення відповідач не реагує, що перешкоджає позивачу здійснювати захист своїх прав, проведенню товарознавчої експертизи, розгляду справи в цілому.

Представник відповідача адвокат Вуїв О.В. заперечувала проти клопотання, зазначила, що воно не конкретне, до того ж відповідачем було сфотографовано все рухоме майно, яке має якісь індивідуальні ознаки і надіслані представнику позивача адвокату Андрухову М.І.

Представник позивача адвокат Андрухов М.І. зазначив, що отримав телефоном кілька світлин, але їх приблизно 5 штук і вони поганої якості.

Вислухавши учасників процесу, суд встановив наступне.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст. 81 ЦПК України).

Частиною першою статті 84 ЦПК України передбачено, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Статтею 116 ЦПК України передбачено, суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Частиною 2 статті 116 ЦПК України регламентовано, що способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.

Докази, які збираються або подаються сторонами (показання свідків, письмові чи речові докази), повинні стосуватися суті спору (предмета та підстави позову).

Тому, вирішуючи, питання про витребування доказів (письмових, речових). Докази, які не стосуються справи й предмета доказування, або одержані з порушенням порядку, встановленого законом, або якими не можуть бути підтверджені певні обставини справи, судом не повинні прийматися.

Відповідно до п.п. 4, 5, 6 ч.1 ст. 117 ЦПК України в заяві про забезпечення зазначається: докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні; обґрунтування необхідності забезпечення доказів; спосіб, у який заявник просить суд забезпечити докази, у разі необхідності - особу, у якої знаходяться докази.

Отже, забезпечення доказів - це вжиття судом заходів, направлених на закріплення і збереження доказів.

Підставою забезпечення доказів є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим збирання чи подання доказів або засіб доказування може бути втрачений.

Розглядаючи заяву про забезпечення доказів, суд має з урахуванням обґрунтування необхідності забезпечення доказів пересвідчитися, зокрема, в тому, що зволікання з цим питанням поставить під загрозу можливість подання доказів у майбутньому (вони можуть бути знищені, пошкодженні, витратити свою доказову цінність тощо).

Подана представником позивача заява про забезпечення доказів в цілому відповідає наведеним вимогам, оскільки в ній зазначено, що не маючи інформації про рухоме майно, яке є предметом спору позивач позбавлений можливості захищати свої майнові права, позаяк відповідач у якого знаходиться майно перешкоджає ОСОБА_3 та його представникам в отриманні інформацію про майно для визначення місця його знаходження, ідентифікації.

Судом встановлено, що позивачем заявлено вимогу про визнання певного переліку рухомого майна спільною сумісною власністю подружжя, при цьому позивач та його представники на даний час, після уточнення позовних вимог 27.01.2020 року не порушують питання про поділ зазначеного майна або компенсацію його вартості, хоча стороною позивача ініціюється питання забезпечення позову і щодо вказаного майна.

Суд бере до уваги той факт, що не зважаючи на тривалий розгляд справи, неодноразове апеляційне оскарження процесуальних рішень по даній справі, намагання суду врегулювати спір хоча б відносно рухомого майна, роз`яснення представнику відповідача ОСОБА_4 необхідності надання суду та іншій стороні інформації щодо характеристики та ідентифікації майна яке є предметом спору остання пасивно реагує на вимоги суду зважаючи на відзив на позов, зустрічний позов і позицію представника в судовому засіданні.

Представник відповідача визнає, що фактично все рухоме майно за виключенням однієї плити, систем кондиціювання (спліт- системи) та кондиціонера, знаходиться за місцем проживання відповідача та здійснення підприємницької діяльності ( АДРЕСА_3 ), куди позивач доступу не має, тобто позбавлений можливості отримати інформацію про вказане майно.

Однак вимоги про зобов`язання відповідача надати інформацію або надати доступ до рухомого майна позивачу, його представникам, залученому спеціалісту не відноситься до забезпечення доказів в розумінні ст.116 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Зі змісту заяви представників позивача вбачається, що існують об`єктивні перешкоди в самостійному отриманні інформації та існування труднощів в її отриманні, про що свідчить позовна заява, яка первісно залишалась судом без руху в тому числі щодо ідентифікації рухомого майна, наступні рішення суду першої та апеляційної інстанцій.

Докази щодо наявності, місця знаходження та ідентифікації рухомого майна мають значення для вирішення справи, стороною позивача вказано обставини, які можуть підтвердити факт витребування зазначеної інформації.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. )

З урахуванням викладеного суд вважає, що клопотання представника позивача підлягає задоволенню частково, відповідно до положень ч 2 ст. 116 ЦПК України зважаючи на права відповідача ОСОБА_4 на повагу як до приватного життя так і до її житла, оскільки як вказує представник відповідача рухоме майно про яке їдеться знаходиться в будинку де мешкає її довіритель з сім`єю та за місцем здійснення підприємницької діяльності ( приміщення орендується і перебуває у власності інших осіб, які не є учасниками справи).

Керуючись ст. ст. 76- 85, 116-118, 258-260 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Заяву представника позивача адвоката Усікова Олексія Віталійовича про забезпечення доказів - задовольнити частково.

Витребувати у відповідача ОСОБА_4 інформацію і докази щодо наявності рухомого майна, яке є предметом спору відповідно уточненої позовної заяви від 27.01.2020 року, із зазначенням його місця знаходження, відомих (наявних) ідентифікуючих характеристик (марка, модель, рік випуску, серійний номер, колір, тощо).

В інший частині клопотання представнику позивача відмовити.

Встановити строк подачі доказів - протягом десяти днів з дня отримання копії даної ухвали.

У разі неможливості відповідача подати доказ, який витребує суд, або не має можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язана повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали.

У разі неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, а також за неподання таких доказів з причин, визнаних судом неповажними, суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу.

Притягнення винних осіб до відповідальності не звільняє їх від обов`язку подати витребувані судом докази.

Ухвалу може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачи апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Висоцька Г.А.