Справа № 755/5798/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" квітня 2020 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Виниченко Л.М., вивчивши матеріали скарги ОСОБА_1 на дії Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павелків Тетяни Леонідівни, заінтересована особа: Акціонерне товариство «Альфа-Банк» про визнання дій неправомірними та скасування постанови про накладення арешту на банківський картковий рахунок,-

установив:

ОСОБА_1 16.04.2020 року через засоби поштового зв`язку звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва зі скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павелків Т.Л. про визнання дій неправомірними та скасування постанови про накладення арешту на банківський картковий рахунок.

У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.04.2020 року зазначену скаргу передано в провадження судді Виниченко Л.М.

Ознайомившись зі змістом скарги та доданих до неї матеріалів встановлено, що у прийнятті скарги до провадження суду слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до заявлених вимог скаржник просить визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павелків Т.Л., які полягають у відмові у знятті арешту з карткового рахунку та скасувати постанову винесену в рамках виконавчого провадження № 60618912 про накладення арешту на банківський картковий рахунок № НОМЕР_1 в АТ «Альфа-Банк».

Згідно положень частини 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

За нормою частини 2 ст. 19 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Розділом VІІ «Судовий контроль за виконанням судових рішень» ЦПК України передбачено право сторони виконавчого провадження звернутися до суду зі скаргою на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до Цивільного процесуального кодексу України, щодо порушення прав чи свобод стягувача або боржника у виконавчому провадженні.

Зі змісту скарги та доданих до неї матеріалів убачається, що спірна постанова про арешт коштів боржника приватним виконавцем Павелків Т.Л. винесена в рамках виконавчого провадження № 60618912 з примусового виконання виконавчого напису № 1579 від 15.08.2019 року вчиненого приватним нотаріусом КМНО Разумова О.І. про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «БАНК ФОРВАРД» заборгованості у розмірі 27 504,67 грн.

Юрисдикція спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби залежить від типу виконавчого документа, на підставі якого було відкрите виконавче провадження, а також суб`єктів їх видання.

Згідно положень ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: 1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; 1-1) судові накази; 2) ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом; 3) виконавчих написів нотаріусів; 4) посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій; 5) постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди; 6) постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; 7) рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами; 8) рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України; 9) рішень (постанов) суб`єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.

Тобто примусовому виконанню підлягають не лише виконавчі документи, видані судами у передбачених законом випадках на виконання судових рішень, але й рішення інших органів.

Приписами ч. ч. 1, 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Тобто, якщо законом установлено порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного/приватного виконавця чи посадової особи органу державної виконавчої служби до суду, який ухвалив відповідне рішення, як це передбачено для виконання судових рішень, у такому випадку виключається юрисдикція адміністративних судів у такій категорії справ.

Якщо виконанню підлягає рішення іншого органу (не суду) і відсутній спеціальний закон, що передбачає порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного/приватного виконавця чи посадової особи органу державної виконавчої служби, у такому випадку вони підлягають оскарженню в порядку адміністративного судочинства.

Як роз`яснено у пункті 6 абзацу 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.2014 року № 6, не підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі й під час виконання виконавчих написів нотаріуса. Такі скарги подаються до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 287 КАС України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Таким чином, враховуючи, що в даному випадку виконавче провадження в рамках якого накладено арешт на кошти заявника, було відкрито з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса, а не виконавчого листа, виданого судом на підставі судового рішення, ухваленого в порядку цивільного судочинства, боржник як учасник даного виконавчого провадження має право звернутись до адміністративного суду за захистом своїх прав та інтересів, а тому дана скарга не підлягає розгляду в суді в порядку цивільного судочинства.

Також суд звертає увагу на те, що скаржником у скарзі вказується на той факт, що заборгованість стягується безпосередньо на підставі виконавчого напису нотаріуса, а не рішення суду, що виключає у даному випадку можливість звернення до суду зі скаргою в порядку ст. 447 ЦПК України.

За нормою ч. 9 ст. 10 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Оскільки положення Розділу VIІ ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» не містить положень щодо дій суду у разі наявності підстав для відмови у прийнятті до провадження суду скарги на дії виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби, суд вважає за необхідне застосувати аналогію закону.

Відповідно пункту 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З урахуванням вищевикладеного у прийнятті до провадження суду скарги на дії приватного виконавця в порядку цивільного судочинства згідно пункту 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України слід відмовити.

На виконання вимог ч. 5 ст. 186 ЦПК України роз`яснити скаржнику про право звернення до Окружного адміністративного суду м. Києва із відповідним позовом.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 10, 19, 186, 260, 353, 354 ЦПК України,-

п о с т а н о в и в:

У відкритті провадження за скаргою ОСОБА_1 на дії Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павелків Тетяни Леонідівни, заінтересована особа: Акціонерне товариство «Альфа-Банк» про визнання дій неправомірними та скасування постанови про накладення арешту на банківський картковий рахунок відмовити.

Роз`яснити ОСОБА_1 про право звернутися із відповідним позовом до адміністративного суду у визначеному законом порядку.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали.

Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Відповідно пункту 3 Розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України процесуальні строки щодо апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Текст ухвали складено 24.04.2020 року.

Суддя