Проваження № 22-ц/824/2335/2020 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

23 січня 2020 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Верланова С.М., Мережко М.В.,

за участю секретаря Вергелес О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренка Сергія Володимировича на ухвалу Святошинського районного суду м.Києва від 11 листопада 2019 року у справі за заявою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про звернення стягнення на грошові кошти, заінтересовані особи: стягувач NIBULON S.A., боржник Приватне акціонерне товариство «Компанія «Райз», Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Новоолександрівська»,-

в с т а н о в и в:

У жовтні 2019 року головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮ України звернувся до суду із вказаною заявою, яку мотивував тим, що на примусовому виконанні у відділі примусового виконання рішень перебуває зведене виконавче провадження № 55597446, до складу якого входить виконавче провадження № 55583162 з виконання виконавчого листа № 759/16206/14-ц, виданого 28 грудня 2017 року Святошинським районним судом м.Києва, про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення арбітражного суду Міжнародної організації торгівлі зерном та кормами GAFTAвід 23 травня 2014 року, стягувачем за яким є юридична особа NibulonS.A., боржником - ПрАТ «Компанія «Райз», сума боргу становить 476354918,40 грн. та складні проценти, витрати на арбітраж - 1955901,17 грн. Провадження за вказаним виконавчим листом відкрите старшим державним виконавцем Сіренком С.В. 22 січня 2018 року.

Вказував, що в процесі примусового виконання було встановлено наявність рішення господарського суду Донецької області від 20 грудня 2010 року по справі 39/229, яким стягнуто із ТОВ «Агрофірма «Новоолександрівська» на користь ПрАТ «Компанія «Райз» грошові кошти в загальному розмірі 309183,29 грн. Враховуючи зазначене, держвиконавець вирішив звернутись до суду з даною заявою про звернення стягнення на грошові кошти, які за рішенням суди мають бути стягнуті на користь боржника у зведеному виконавчому провадженні. Посилаючись на ст.53 Закону України «Про виконавче провадження» та ст.440

- 2 -

ЦПК України, просив звернути стягнення на грошові кошти в розмірі 309183,29 грн, які належать ПрАТ «Компанія «Райз» з ТОВ «Агрофірма «Новоолександрівська» на підставі рішення господарського суду Донецької області від 20 грудня 2010 року і перебувають на рахунках у банках та інших фінансових установах, відкритих ТОВ «Агрофірма «Новоолександрівська».

Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 19 листопада 2019 року у задоволенні подання державного виконавця відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням, державний виконавець подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про задоволення заяви, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального права.

Скарга мотивована хибністю висновків суду про відсутність боргу у ТОВ «Агрофірма «Новоолександрівська» перед боржником ПрАТ «Компанія «Райз», яке суд обгрунтував рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 07 листопада 2019 року (справа № 200/12082/19-а), однак вказане рішення в адміністративній справі станом на 11 листопада 2019 року не набрало законної сили, окрім того у справі наявна лише його фотокопія, яка не може бути письмовим доказом. Судом дано невірну оцінку поданій боржником ПрАТ «Компанія «Райз» довідці від 08 листопада 2019 року про відсутність боргу, оскільки дана довідка як не відображає стан виконання рішення господарського суду, так і підписана неповноважною службовою особою компанії. Суд не звернув уваги, що належні докази виконання рішення господарського суду відсутні, а матеріали справи не містять жодних доказів подання заяви державним виконавцем після закінчення строку позовної давності для відповідної вимоги боржника або строку на пред`явлення виконавчого документу до виконання. Суд не встановив дату видачі госпдарським судом наказу на підставі рішення господарського суду Донецької області від 20 грудня 2010 року. Відмовляючи у задоволенні заяви суд взяв до уваги та сприйняв лише докази боржника, які надані з порушенням процесуального закону без направлення іншим учасникам справи з порушенням засад рівності учасників процесу та змагальності сторін. Вважає, що доводи державного виконавця про наявність боргу у ТОВ «Агрофірма «Новоолександрівська» перед боржником ПрАТ «Компанія «Райз» не спростовані останнім.

Стягувач Nibulon S . A . в особі представника адвоката Васильєва А.О. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи скарги підтримав, просив задоволити. Зміст відзиву стягувача повторює основні положення апеляційної скарги державного виконавця щодо неналежної оцінки доказів у справі, порушення судом принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, відсутність мотивів відхилення доказів державного виконавця.

Боржник ПрАТ «Компанія «Райз» подав відзив на апеляційну скаргу, де вказав, що суд першої інстанції прийняв законне і обгрунтоване рішення і правомірно відмовив у задоволенні заяви, а доводи апеляційної скарги державного виконавця є безпідставними і надуманими, не грунтуються на вимогах закону, не спростовують висновків суду, оскільки державний виконавець намагається перекласти обов`язок збирання доказів на суд.

ТОВ «Агрофірма «Новоолександрівська» подала відзив на апеляційну скаргу, зазначивши про обгрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні заяви та відсутність підстав для її скасування.

В суді апеляційної інстанції старший державний виконавець Сіренко С.В. подану апеляційну скаргу та викладені в ній доводи підтримав, просив задоволити та скасувати ухвалу Святошинського районного суду м.Києва як незаконну.

Представник стягувача Nibulon S . A . адвокат Васильєв А.О. в суді апеляційної

- 3 -

інстанції скаргу державного виконавця підтримав, просив задоволити. Вказав, що внаслідок зловживання боржником своїми правамирішення арбітражного суду Міжнародної організації торгівлі зерном та кормами GAFTA не виконується протягом тривалого часу, що у свою чергу призводить до порушення прав стягувача.

Боржник ПрАТ «Компанія «Райз» та ТОВ«Агрофірма Новоолександрівська»про час розгляду справи повідомлені належним чином, у поданих відзивах просили розглянути справу без їх участі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні заяви державного виконавця, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки відсутністю у справі доказів на підтвердження факту наявності боргу ТОВ «Агрофірма «Новоолександрівська» перед ПрАТ «Компанія «Райз», а також, доказів як про виконання чи невиконання рішення господарського суду Донецької області від 20 грудня 2010 року, так і строку пред`явлення цього рішення до виконання.

При цьому суд виходив з того, що згідно з довідкою ПрАТ «Компанія «Райз» станом на 22 жовтня 2019року заборгованість ТОВ «Агрофірма «Новоолександрівська» перед ПрАТ «Компанія «Райз» відповідно до рішення господарського суду Донецької області від 20 грудня 2010 року відсутня.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, вважає їх правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до ст.1291 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Згідно вимог ст.53 Закону України «Про виконавче провадження» (набрав чинності 05 жовтня 2016 року), виконавець має право звернути стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, а також на майно та кошти, що належать боржнику від інших осіб. На належні боржникові у разі передачі від інших осіб кошти, що перебувають на рахунках у банках та інших фінансових установах, стягнення звертається виконавцем на підставі ухвали суду в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.440 ЦПК України суд, що розглядав справу як суд першої інстанції, може за заявою стягувача або державного чи приватного виконавця звернути стягнення на грошові кошти, що належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка не оспорюється зазначеною особою або підтверджена судовим рішенням, що набрало законної сили.

Згідно ч.2 ст.440 ЦПК України суд відмовляє в задоволенні такої заяви, якщо вона подана після закінчення строку позовної давності для відповідної вимоги боржника до такої особи, або строку на пред`явлення до виконання виконавчого документа про стягнення коштів з такої особи на користь боржника за судовим рішенням, що набрало законної сили.

Судом встановено, що на примусовому виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮ України перебуває зведене виконавче провадження № 55597446, до складу якого входить виконавче провадження № 55583162 з виконання виконавчого листа № 759/16206/14-ц, виданого 28 грудня 2017 року Святошинським районним судом м.Києва, про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення арбітражного суду Міжнародної організації торгівлі зерном та кормами GAFTAвід 23 травня 2014 року, стягувачем за яким є юридична особа NibulonS.A., боржником - ПрАТ «Компанія

- 4 -

«Райз», сума боргу становить 476354918,40 грн. та складні проценти, витрати на арбітраж - 1955901,17 грн.

Виконавче провадження № 55583162 за вказаним виконавчим листом відкрите старшим державним виконавцем Сіренком С.В. 22 січня 2018 року. Рішення арбітражного суду боржником ПрАТ «Компанія «Райз» не виконане, борг не повернутий.

Під час примусового виконання державним виконавцем було встановлено наявність рішення господарського суду Донецької області від 20 грудня 2010 року по справі 39/229, яким частково задоволено вимоги ПАТ «Компанія «Райз», правонаступником якої є ПрАТ «Компанія «Райз», та стягнуто на її користь із ТОВ «Агрофірма «Новоолександрівська» суму основного боргу - 107439, 82 грн, проценти за товарним кредитом - 11233,10 грн, пеню - 51133,82 грн, 28% річних - 69264,30 грн, курсову різницю 66973, 83 грн, витрати за державним митом - 3060,25 грн, інформаційно технічне забезпечення - 78,17 грн.

Відповідно до довідки ПрАТ «Компанія «Райз» за даними бухгалтерського обліку підприємства станом на 22 жовтня 2019 року борг у ТОВ «Агрофірма «Новоолександрівська» перед ПрАТ «Компанія «Райз» відповідно до рішення господарського суду Донецької області від 20 грудня 2010 року відсутній.

Також, судом встановлено, що матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження факту наявності боргу ТОВ «Агрофірма «Новоолександрівська» перед боржником ПрАТ «Компанія «Райз».

За таких обставин суд першої інстанції вірно відмовив у задоволенні заяви державного виконавця з підстав її недоведеності.

Доводи державного виконавця та доводи стягувача Nibulon S.A., викладені у відзиві на апеляційну скаргу, про помилковість врахування судом рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 07 листопада 2019 року (справа № 200/12082/19-а), яким встановлено відсутність боргу у ТОВ «Агрофірма «Новоолександрівська» перед боржником ПрАТ «Компанія «Райз», оскільки рішення не набрало законної сили, безпідставні.

Відмовляючи у задоволенні заяви державного виконавця, суд першої інстанції не посилався на вказане рішення адміністративного суду та не обгрунтовував ним підстави відмови, що вбачається із тексту ухвали суду.

Водночас, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 07 листопада 2019 року, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 24 грудня 2019 року у справі № 200/12082/19-а (обидва судові рішення містяться у ЄДРСР), задоволено позов ТОВ «Агрофірма «Новоолександрівська» до Департаменту ДВС МЮ України про визнання протиправною постанови про арешт коштів у виконавчому провадженні.

Судовими рішеннями у вказаній справі, в якій приймали участь ті самі особи, що і в даній справі, встановлено обставини, які згідно ч.4 ст.82 ЦПК України не підлягають повторному доказуванню, а саме - відсутність у ТОВ «Агрофірма «Новоолександрівська» боргу перед ПрАТ «Компанія «Райз» за рішенням господарського суду Донецької області від 20 грудня 2010 року по справі № 39/229. Зокрема, судами встановлено, що виконавче провадження № 24077369 з примусового виконання наказу господарського суду Донецької області у справі № 39/229 про стягнення з ТОВ «Агрофірма «Новоолександрівська» на користь ПАТ«Компанія «Райз» боргу в загальному розмірі309183,29 грн. закінчено постановою державного виконавця від 30 вересня 2019 року на підставі п.9 ч.1 ст.39, ст 40 Закону України«Про виконавче провадження» у зв`язку із повним погашенням боргу.

Доводи державного виконавця та доводи стягувача Nibulon S.A., викладені у відзиві на апеляційну скаргу, щодо невірної оцінки судом довідки боржника ПрАТ «Компанія «Райз» від 08 листопада 2019 року про відсутність боргу, бо довідка як не відображає стан

- 5 -

виконання рішення господарського суду, так і підписана неповноважною службовою особою компанії необгрунтовані, оскільки посилаючись на дані обставини, державний виконавець всупереч положенням ч.3 ст.12, ст.81 ЦПК України, які покладають на сторону обов`язок довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не надав ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції належних, допустимих та достатніх доказів, у розумінні ст.77-80 ЦПК України, які б підтверджували, що директор ПрАТ «Компанія «Райз» ОСОБА_3 не мав права підписувати дану довідку, або що вона не відповідає дійсності, сфальшована, тощо.

Окрім того, дана довідка узгоджується із судовимим рішеннями у справі № 200/12082/19-а.

Доводи апеляційної скарги, та доводи стягувача Nibulon S . A., викладені у відзиві на апеляційну скаргу, про те, що дану довідку боржника про відсутність боргу не можна вважати достовірним доказом, так як він не відповідає Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і як наслідок не підтверджує відсутність боргу, колегія суддів відхиляє як необгрунтовані.

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до положень ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1). Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.2). Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.3).

Подана боржником ПрАТ «Компанія «Райз» довідка є належним, допустимим та достатнім доказом у розумінні ст.77-80 ЦПК України, за допомогою якого суд має змогу встановити фактичні обставини справи.

Доводи апеляційної скарги, та доводи стягувача Nibulon S.A., викладені у відзиві на апеляційну скаргу, про порушення судом засад змагальності, оскільки належні докази виконання рішення господарського судуДонецької області від 20 грудня 2010 року по справі № 39/229 відсутні, а доводи державного виконавця про наявність боргу у ТОВ «Агрофірма «Новоолександрівська» перед боржником ПрАТ «Компанія «Райз» не спростовані останнім, колегія суддів відхиляє як безпідставні та необгрунтовані.

Такі доводи свідчать про хибне розуміння приниципу змагальності, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог (ст.ст.12, 81 ЦПК України). Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів. Тобто, сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс.

У даній справі державний виконавець просить звернути стягнення на грошові кошти в розмірі 309183,29 грн, які на його думку належать ПрАТ «Компанія «Райз» з ТОВ «Агрофірма «Новоолександрівська» на підставі рішення господарського суду Донецької області від 20 грудня 2010 року. Саме від доведеності наявності боргу та дотримання умов,

- 6 -

вказаних у ч.ч.1 та 2 ст.440 ЦПК України,залежало, чи є підстави для звернення стягнення на кошти третьої особи. Однак, державний виконавець замість надання належних, допустимих та достатніх доказів наявності боргу, побудував свою правову позицію таким чином: оскільки боржник та ТОВ «Агрофірма «Новоолександрівська»не спростували викладені у заяві обставини, то це і є достатнім доказом, який беззаперечно доводить наявність боргу у зазначеному ним розмірі.

З такою логікою погодитися неможливо, оскільки згідно з принципом змагальності саме заявник має довести наявність боргу третьої особи, а перекладення цього обов`язку на інших учасників нівелює застосування принципу змагальності (правова позиція Верховного Суду у постановах: від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17).

Посилання державного виконавця виключно на наявність рішення господарського суду Донецької області від 20 грудня 2010 року по справі 39/229 як факт беззаперечного існування боргу недоречні, в тому числі з урахуванням того, що в ЄДРСР, який згідно Закону України «Про доступ до судових рішень» є офіційним джерелом судових рішень, окрім вказаного рішення господарського суду містяться і інші судові рішення по справі 39/229, в тому числі ухвала господарського суду Донецької області від 17 січня 2013 року про затвердження між сторонами ПрАТ «Компанія «Райз» і ТОВ «Агрофірма «Новоолександрівська» мирової угоди на стадії виконання рішення, з якої вбачається, що ще станом на час постановлення ухвали борг Агрофірмою був частово погашений.

Доводи апеляційної скарги, та доводи стягувача Nibulon S.A., викладені у відзиві на апеляційну скаргу про порушення судом засад рівності учасників процесу та змагальності сторін, оскільки суд взяв до уваги лише докази боржника, які до того ж надані з порушенням процесуального закону без направлення іншим учасникам справи, необгрунтовані.

Відхиляючи дані доводи, колегія суддів враховує, що по-перше, як державний виконавець, так і стягувач Nibulon S.A. приймали участь в судовому засіданні під час розгляду справи і мали можливість висунути свої заперечення та доводи проти довідки боржника.

По-друге, як державний виконавець, так і стягувач Nibulon S.A. не були обмежені судом унаданні власних доказів на спростування доказів боржника, в тому числі довідки про відутність боргу, проте цього не зробили.

По-третє, направляючи заперечення проти заяви, ПрАТ «Компанія «Райз» додала до докази направлення заперечень з додатками всім учасникам у вигляді поштових фіскальних чеків.

По-четверте, між стягувачем і боржником існують тривалі спори та судові процеси щодо стягнення боргу, в тому числі у наведеній вище адміністративній справі № 200/12082/19-а, в якій обидва учасники приймали участь і в якій ПрАТ «Компанія «Райз» вже подавала суду аналогічну довідку про відсутність боргу, що зазначено в рішенні суду першої інстанції, а відтак така позиція боржника не є новою чи несподіваною для стягувача.

Решта доводів апеляційної скарги та відзиву стягувача не спростовують висновків суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення заяви державного виконавця, обгрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваної ухвали.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалена з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.259, 374, 375, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

- 7 -

Апеляційну скаргу старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України залишити без задоволення.

Ухвалу Святошинського районного суду м.Києва від 11 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді: