Справа № 507/1351/19
Провадження № 2/507/59/2020
Номер рядка звіту 68
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"28" січня 2020 р. смт. Любашівка
Любашівський районний суд Одеської області в складі:
головуючого судді Вужиловського О.В.
за участю секретаря судового засідання Вододюка В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Любашівка Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей,
ВСТАНОВИВ:
Позивач 27.09.2019 року звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей. В обгрунтування своїх позовних вимог позивач вказує, що 02 червня 2012 року він перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. За час спільного проживання в шлюбі в них народилось троє дітей. Однак, спільне життя не склалося через різні погляди на життя, в сім`ї виникали сварки, з червня 2018 року вони не проживають разом як подружжя та просив суд визначити місце проживання дітей біля нього, так як його дружина не дивиться за дітьми, зловживає алкогольними напоями, залишає їх самих, а сама зникає в невідомому напрямку.
Позивач в судове засідання не з`явився, але надав до суду заяву про можливість розгляду справи в його відсутності, свої позовні вимоги підтримує повністю.
Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоча про день і час розгляду справи була повідомлена належним чином, письмових заяв та клопотань не надала.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до слідуючого.
Із свідоцтва про укладення шлюбу видно, що сторони дійсно уклали шлюб між собою 02 червня 2012 року в Корабельному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 161 (а.с. 8).
Сторони спільного господарства не ведуть, стосунків не підтримують, шлюб носить лише формальний характер, між ними склалися неприязні відносини, спільно не проживають з червня 2018 року.
Згідно ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення.
Згідно ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Враховуючи особливий характер сімейних відносин, зважаючи на норми ст. ст. 111, 112 СК України, так як фактично шлюбні відносини між подружжям припинені, суд вважає примирення сторін неможливим. Оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї є неможливим і суперечить інтересам позивача та відповідача, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей (а.с. 9-11).
За змістом статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Згідно з ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) (далі - Конвенція) держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
В силу частини першої статті 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до статті 141 СК України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо.
Згідно з частинами першою, третьою статті 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.
Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 , позивач по даній цивільній справі, має власний будинок, який йому подарував батько, працює на роботі, заробляє достатньо коштів, щоб забезпечити дітей.
Відповідач по справі ніде не працює та не має власного житла. На даний час вона залишила дітей і зникла в невідомому напрямку.
Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Так, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 , здатний забезпечити належні матеріально-побутові умови проживання своїх дітей, їх навчання та лікування в рівній мірі, а ОСОБА_2 , на даний час не взмозі забезпечити своїм дітям належні умови для проживання та навчання.
Згідно довідки Троїцької сільської ради Любашівського району Одеської області № 105 від 27 січня 2020 року, позивач зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 разом із дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які знаходяться на його утриманні (а.с. 13).
Відповідачка ОСОБА_2 , 1994 року народження, також зареєстрована по АДРЕСА_1 , але не проживає у вказаному будинку із сім`єю з 16 липня 2019 року (а.с. 13).
З огляду на зазначене, суд зазначає, що у спірних правовідносинах найкращим інтересам дітей відповідатиме постійне проживання із батьком.
З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей підлягає повному задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 24, 105, 110, 111, 112, 113, 114, 141, 160, 161 СК України, ст.ст. 12, 81, 263-268 ЦПК України, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей - задовольнити повністю.
Шлюб, зареєстрований між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у Корабельному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 161 розірвати.
Визначити місце проживання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Шлюб вважати розірваним після набрання рішенням законної сили.
Копію рішення суду надіслати до Любашівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя Любашівського
районного суду
Одеської області: Вужиловський О.В.