Справа № 158/1696/19 Головуючий у 1 інстанції: Костюкевич О. К.
Провадження № 22-ц/802/1148/20 Категорія: 27 Доповідач: Осіпук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Матвійчук Л. В., Федонюк С. Ю.,

з участю секретаря судового засідання Лимаря Р. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на заочне рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 05 вересня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2019 року АТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду із зазначеним позовом.

Покликалося на те, що відповідно до укладеного договору № 284/24-210 від 13 серпня 2008 року ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 26627 доларів США зі сплатою 13.50 % річних з кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 12 серпня 2015 року.

Крім того позивач вказував, що банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому цим договором.

Проте, відповідач ОСОБА_1 грошові кошти, передбачені умовами договору, тривалий час банку не сплачує, а тому, станом на 16 квітня 2019 року, має перед кредитодавцем заборгованість в розмірі 54333,86 доларів США.

За таких обставин позивач АТ «Укрсоцбанк» просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором № 284/24-210 від 13 серпня 2008 року в сумі 54333,86 доларів США і судові витрати по сплаті судового збору.

Заочним рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 05 вересня 2019 року позов АТ «Укрсоцбанк» задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором № 284/24-210 від 13.08.2008 року в сумі 54333,86 доларів США та 21491 грн. 76 коп. понесених судових витрат.

05 лютого 2020 року ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області замінено стягувача у виконавчому провадженні за вказаним заочним рішенням суду із АТ «Укрсоцбанк» на АТ «Альфа Банк».

Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 17 серпня 2020 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Ухвалюючи вказане заочне рішення та постановляючи зазначену ухвалу про відмову у його перегляді за заявою відповідача, суд першої інстанції вважав, що ОСОБА_1 не повернув кредит та відсотки позивачу за укладеним між ними кредитним договором і не надав суду будь-яких належних доказів на підтвердження причини пропуску строку подання заяви про перегляд цього рішення.

Не погоджуючись із заочним рішенням суду першої інстанції та вважаючи його незаконним і необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм процесуального права, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову банку відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що він як учасник спору не був належним чином повідомлений судом про дату, час та місце розгляду справи, що позбавило його можливості реалізувати свої процесуальні права відповідача у судовому засіданні. Також вказував, що на його думку позивачем під час звернення до суду з позовом пропущено строк позовної давності, наслідки пропуску позовної даності просив застосувати апеляційний суд під час розгляду апеляційної скарги.

У відзиві на апеляційну скаргу правонаступник позивача АТ «Альфа-Банк», вважаючи оскаржуване рішення суду законним та обґрунтованим, прийнятим судом з додержанням норм матеріального та процесуального права, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 10 грудня 2020 року у якості позивача залучено до участі у справі Акціонерне товариство «Альфа-Банк» як правонаступника Акціонерного товариства «Укрсоцбанк».

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Встановлено, що 13 серпня 2008 року між кредитором АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк», а у подальшому АТ «Альфа-Банк» та позичальником ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, відповідно до якого останній отримав кредит для придбання автомобіля у розмірі 26627 доларів США зі сплатою 13,50 % річних з кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 12 серпня 2015 року (а.с. 7-11).

Відповідач ОСОБА_1 належним чином умови кредитного договору не виконував, останній платіж з погашення простроченої заборгованості згідно встановленого умовами договору графіку погашення заборгованості по кредиту в розмірі 317 грн ним було зроблено 17 вересня 2010 року. У зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість, яка відповідно до розрахунку, наданого АТ «Укрсоцбанк», на 16 квітня 2019 року становить 54333,86 доларів США та складається із: 18702 доларів США заборгованості за кредитом; 21623,86 доларів США за відсотками; 6705,70 доларів США пені за несвоєчасне повернення кредиту; 7302,30 доларів США пені за несвоєчасне повернення відсотків (а.с. 12-15).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Частиною першою статті 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що в заяві про перегляд заочного рішення та у поданій апеляційній скарзі на це рішення відповідач ОСОБА_1 заявляв клопотання про застосування строку позовної давності, який був пропущений позивачем під час зверненням до суду з позовом до нього. Крім того, посилався на те, що суд першої інстанції належним чином його не повідомив про розгляд справи, однак розглянув її заочно тим самим порушив його процесуальні права як сторони спору.

Згідно з п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

Відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень.

Судом встановлено, що ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 26 червня 2019 року, яку відповідач не отримував, було відкрито провадження у даній справі та призначено попереднє судове засідання.

Судові засідання призначались судом першої інстанції на 24 липня 2019 року о 15 год. 15 хв. та 16 серпня 2019 року о 14 год 20 хв. (а.с. 27, 47).

Однак, матеріали справи не містять відомостей про те, що відповідач ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, натомість суд першої інстанції розглянув справу без участі відповідача та ухвалив заочне рішення (а.с. 29-33, 44-45, 48-49).

Посилання суду першої інстанції в оскаржуваному заочному рішенні на те, що відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час, місце та день слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку, є помилковими, оскільки в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 був повідомлений про розгляд справи належним чином, відповідно до вимог ЦПК України.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що наявні у матеріалах справи судові повістки про виклик відповідача в судові засідання, які повернулася до суду з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 32, 43, т.1) не є належним повідомленням відповідача про дату, час і місце розгляду справи, оскільки це не відповідає вимогам ЦПК України (а.с. 32, 43).

Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції.

Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.

Зазначений висновок містить постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року № 200/11343/14-ц.

Тому, з урахуванням вказаної вище правової позиції Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для вирішення заявленого в апеляційній скарзі відповідачем клопотання про застосування позовної давності на стадії апеляційного розгляду справи.

Крім того, наведені норми матеріального та процесуального права дають підстави вважати, що у випадку спливу позовної давності заява про захист цивільного права або інтересу приймається судом до розгляду, проте сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Встановлені обставини у справі свідчать про те, що кредит банком був наданий ОСОБА_1 13 серпня 2008 року у межах строку кредитування до 12 серпня 2015 року включно і останній мав обов`язок повернути позивачу всю заборгованість за договором у цей строк. З позовом до суду АТ «Укрсоцбанк» звернулося лише 21 червня 2019 року, тобто поза межами трирічного строку позовної давності.

Отже, на думку колегії суддів, позивач вважається таким, що пропустив строк позовної давності за вимогами про стягнення всієї кредитної заборгованості з відповідача, а саме, як до вимог про стягнення заборгованості за кредитом так і до вимог про сплату нарахованих процентів та пені за цим кредитом.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що у задоволенні позову банку до відповідача ОСОБА_1 слід відмовити у зв`язку із спливом позовної давності.

З огляду на викладене, заочне рішення суду першої інстанції, відповідно до приписів ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові з вищенаведених підстав.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із відмовою в задоволенні позову, судові витрати, понесені відповідачем, покладаються на позивача. Отже, судові витрати, понесені ОСОБА_1 судовий збір, сплачений ним за подання апеляційної скарги в розмірі 32238 грн, підлягає стягненню із позивача на його користь.

Керуючись ст. ст. 35, 258, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 05 вересня 2019 року скасувати.

У задоволенні позову Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 32238 (тридцять дві тисячі двісті тридцять вісім) грн. понесених судових витрат зі сплати судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді