Справа № 569/1159/20
УХВАЛА

17 грудня 2020 року м..Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області у складі:

головуючого судді Кучиної Н.Г.,

при секретарі судового засідання Добровчан К.Ю.,

з участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Куль І.В.,

представника відповідача Проніна О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне в режимі відеоконференції заяву позивача ОСОБА_1 про вжиття заходів запобігання учасником зловживання процесуальними правами та застосування заходів процесуального примусу у цивільній справі № 569/1159/20 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Аграрний фонд", третя особа, що не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2 про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення з роботи, про поновлення на посаді, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Рівненського міського суду Рівненської області знаходиться цивільна справа № 569/1159/20 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Аграрний фонд", третя особа, що не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2 про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення з роботи, про поновлення на посаді, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

17 грудня 2020 року позивачем ОСОБА_1 подано до суду заяву про вжиття заходів запобігання учасником зловживання процесуальними правами та застосування заходів процесуального примусу. Свою заяву мотивує тим, що третьою особою до Рівненського міського суду Рівненської області Баришевим І.Г. 15.12.2020 року з метою перешкоджання своєчасному розгляду справи подано заяву про зупинення провадження у справі №569/1159/20.

Вважає зловживання учасником справи своїми процесуальними правами наступні дії: подання завідомо безпідставної заяви про зупинення провадження у справі, апеляційних скарг на ухвалу про виправлення описки, апеляційної скарги на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 24 січня 2020 року про відкриття провадження у справі, ухилення від отримання судових повісток, не зазначення у заяві про вступ у справу власної адреси у відповідності до норм ЦПК України, ухилення від явки в судові засідання протягом розгляду справи та не повідомлення суду про причини власної неявки. Просить визнати дії ОСОБА_2 , щодо подання заяви 15.12.2020 року про зупинення провадження у справі 569/1159/20 зловживанням процесуальними правами та накласти на нього штраф.

Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали свою заяву, з підстав викладених у заяві, вважають вище перелічені дії ОСОБА_2 зловживанням своїми процесуальними правами.

В судовому засіданні представник відповідача просив розглянути заяву у відповідності до вимог чинного законодавства.

Заслухавши думку учасників судового розгляду та дослідивши заяву ОСОБА_1 , суд прийшов до такого висновку.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 24 січня 2020 року про відкриття провадження у справі, апеляційної скарги на ухвалу про виправлення описки від 12.11.2020 року, заяву про зупинення провадження у справі до перегляду судом апеляційної інстанції оскарженого судового рішення, ухилення від отримання судових повісток, не зазначення у заяві про вступ у справу власної адреси у відповідності до норм ЦПК України, ухилення від явки в судові засідання протягом розгляду справи.

Згідно ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Відповідно до ст. 143 ЦПК України, заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства. Заходи процесуального примусу застосовуються судом шляхом постановлення ухвали.

Частиною 1 статті 144 ЦПК України визначено, що заходами процесуального примусу є: 1) попередження; 2) видалення із залу судового засідання; 3) тимчасове вилучення доказів для дослідження судом; 4) привід; 5) штраф.

Відповідно до п. 2 ст. 148 ЦПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі довід 0,3до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках, окрім іншого зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству.

Питання щодо наявності чи відсутності зловживання правом на подання заяви вирішується судом у кожному конкретному випадку окремо. Проте, за загальним правилом, яке міститься у справі «Миролюбов та інші проти Латвії» (рішення від 15.09.2009), про зловживання правом у розумінні п. 3 ст. 35 Конвенції мова йде у тих випадках, коли поведінка заявника, яка явно не відповідає призначенню гарантованого Конвенцією права на звернення до Суду, порушує встановлений порядок роботи Суду або ускладнює належний перебіг розглядів справ. При цьому Суд наголошує, що визнання заяви неприйнятною з мотивів зловживання правом на подання заяви є винятковим процедурним заходом (пункти 62, 65).

Зловживання правом - це особливий вид правової поведінки, який полягає у використанні особою своїх прав у недозволені способи, що суперечать призначенню права, внаслідок чого завдаються збитки (шкода) суспільству, державі, окремій особі.

Стримування зловживання правом - це боротьба не з самою поведінкою, а з конкретними проявами правової поведінки, що завдають шкоди суспільству й особі.

Верховний Суд, визнаючи певні дії учасників процесу зловживанням процесуальними правами, часто зазначає, що ознакою зловживання процесуальними правами є не просто конкретні дії, а дії, спрямовані на введення суду в оману, затягування розгляду справи, створення перешкод опоненту.

Феномен зловживання процесуальними правами як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення полягає у тому, що при зловживанні процесуальними правами відбувається порушення умов реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав. Це положення відповідає загальнотеоретичним розробкам конструкції зловживання правом, в яких воно нерідко визначається як поведінка, що перевищує (або порушує) межі здійснення суб`єктивних прав. Суб`єкт цивільного судочинства свої цивільні процесуальні права має здійснювати відповідно до їх призначення, яке або прямо визначено змістом того чи іншого суб`єктивного права, або вочевидь випливає з логіки існування того чи іншого суб`єктивного процесуального права.

Зловживання процесуальними правами може мати форму штучного ускладнення цивільного процесу, ускладнення розгляду справи в результаті поведінки, що перешкоджає винесенню рішення у справі або вчиненню інших процесуальних дій.

Притягнення особи до відповідальності за процесуальні зловживання повинно ґрунтуватися на доказах її вини. Факти процесуальних зловживань можна віднести до фактів, що доказуються в режимі процесуальних фактів, які включаються у загальний або локальний предмет доказування у справі.

З аналізу наведених норм вбачається, що зловживанням правами можуть бути визнані дії учасника процесу, які формально хоча й передбачені серед його повноважень та прав, однак здійснюються ним не з метою досягнення передбаченого законом процесуального результату, а з метою затягування чи взагалі перешкоджання розгляду справи.

Саме цей критерій є основним для кваліфікації дій особи як зловживання правами.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мельник проти України» (п.п.22, 23 Рішення від 28 березня 2006 року, заява №23436/03) право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим. Тим не менше, право доступу до суду не може бути обмеженим таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями. При цьому правила регулювання строків мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для вжиття до позивача заходів примусу за зловживання процесуальними правами, хоча третя особа і зверталася з апеляційними скаргами на ухвали суду, проте їх оскарження не перешкоджало розгляду справи, також ОСОБА_2 подав до суду заву про зупинення провадження у справі, проте не маючи на те підстав, всі ці дії фактично виглядають на намір затягування особою розгляду справи, однак у суду відсутні докази того, що такі його дії, право на вчинення яких дійсно передбачено ЦПК України, здійснюються ним з метою перешкоджання судочинству. Натомість, рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях, а тому суд вважає, що вказані дії ОСОБА_2 не свідчать про його навмисне затягування розгляду справи.

Аналізуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення заявипозивача ОСОБА_1 про вжиття заходів запобігання учасником зловживання процесуальними правами та застосування заходів процесуального примусу відносно ОСОБА_2 .

На підставі викладеного та керуючись статтями 260, 261, 269, 353 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про вжиття заходів запобігання учасником зловживання процесуальними правами та застосування заходів процесуального примусу у цивільній справі № 569/1159/20 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Аграрний фонд", третя особа, що не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2 про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення з роботи, про поновлення на посаді, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.

Ухвала не підлягає окремо оскарженню від рішення суду, заперечення на неї включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Н.Г. Кучина