Справа № 308/5148/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2020 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Дергачової Н.В., при секретарі судового засідання Стегней К.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою до ОСОБА_2 , про розірвання шлюбу.

Позов обґрунтований тим, що 21.12.1995 року був укладений шлюб між, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який було зареєстровано Відділом реєстрації актів громадянського стану Ужгородської міської ради народних депутатів Закарпатської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 881 та на підставі чого видано відповідне свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 .

Від шлюбу сторони мають одного спільного неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та одного повнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На даний час, офіційно зареєстрований шлюб між позивачем та Відповідачем має формальний характер. Протягом останніх років сімейні стосунки між ними розладились, зникло взаємопорозуміння і взаємоповага, на підставі чого виникають постійні сварки. Як подружжя вони не проживають тривалий час, спільного господарства не ведуть.

Однак, ОСОБА_1 не має наміру продовжувати сімейні відносини з Відповідачем так як вони істотно суперечать її інтересам, та фактично ускладнюють її нормальне існування. А отже, як вже було зазначено подальше збереження сімейних відносин з Відповідачем суперечить зазначеній вище нормі закону, так як, такі сімейні відносини вже не є добровільними, та істотно суперечать інтересам позивачки, що є відповідно підставою для винесення судом рішення про розірвання шлюбу.

Рішення ОСОБА_1 про розірвання шлюбу з відповідачем усвідомлене, добровільне та безпосередньо пов`язане з бажанням припинити подальше подружнє життя, продовження якого суперечить її інтересам. Сторони вже, фактично, не підтримують сімейних стосунків, не ведуть спільного господарства, а шлюб вже має лише формальні ознаки. У зв`язку з чим, застосування судом заходів по примиренню подружжя встановлених в ст. 111 Сімейного кодексу України, суперечить її інтересам, принципу добровільності сімейних відносин, та не дасть позитивного результату.

Сукупність даних обставин слугує підтвердженням того, що офіційно зареєстрований шлюб між сторонами має формальний характер і. відповідно про доцільність його розірвання.

Позивач в судове засідання не прибула, незважаючи на той факт, що про час і місце розгляду справи була судом належним чином повідомлена. Однак позивачем було подане клопотання про розгляд справи за її відсутності із зазначенням, що позовні вимоги вона підтримує в повному обсязі, справу просить розглянути за її відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання також не прибув, проте через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі.

Судове засідання у справі було призначене на 13.07.2020 року на 15 год. 30 хв., однак через неявку в судове засідання всіх учасників справи судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

У відповідності до ч. 6 ст. 259 ЦПК України складання рішення суду було відкладено на строк не більш як п`ять днів, тому у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення, якою є 16.07.2020 року.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 21.12.1995 року був укладений шлюб між, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який було зареєстровано Відділом реєстрації актів громадянського стану Ужгородської міської ради, про що в Книзі реєстрації актів про укладення шлюбу, зроблено відповідний актовий запис № 881 та на підставі чого видано відповідне свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 .

Від шлюбу сторони мають одного спільного неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 .

На даний час, офіційно зареєстрований шлюб між позивачем та Відповідачем має формальний характер. Сімейні стосунки у них не склалися через відсутність взаємопорозуміння, взаємоповаги, на підставі чого виникають постійні сварки.

Також, на даний час вони, як подружжя не проживають, спільного господарства не ведуть це пов`язано з тим, що вони не мають бажання продовжувати подальше подружнє життя, вести спільне господарство.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

У відповідності зі ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу.

Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Виходячи із змісту ч. 3 та ч. 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно зі ст.24СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України).

Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Згідно з ч. 4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Враховуючи вищенаведені обставини справи, визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, а тому шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 слід розірвати.

Як зазначено у ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Враховуючи те, що позивач просила залишити неповнолітнього сина проживати із нею, та те що на даний момент дитина проживає з нею, відповідач не заперечував проти цього, суд вважає, що місцем проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 слід визначити місце проживання його матері ОСОБА_1 .

Як зазначено у ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст.142ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

З огляду на те, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, в силу вимог ст.ст. 141, 142 ЦПК України, позивачу з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків сплаченого при поданні позову судового збору, що становить 420 грн. 40 коп., а з відповідача підлягає стягнення 420,40 грн., сплаченого позивачем судового збору при зверненні до суду з вказаним позовом.

На підставі викладеного, ст.ст.56,110, 112_Сімейного кодексу України та, керуючись ст.ст. ст.ст. 3, 4, 5, 8, 9,10,12,13,17,43,49,141,142, 206, 258,265, 272, 273, 352,354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про розірвання шлюбу - задовольнити.

Шлюб, укладений 21 грудня 1995 року між, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який був зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Ужгородської міської ради, про що в Книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено відповідний актовий запис № 881 та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 - розірвати.

Неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити проживати разом з матір`ю - ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (мешканця АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер невідомо) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (мешканки АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ), витрати зі сплати судового збору в розмірі 420,40 грн. (чотириста сорок гривень 40 копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (мешканця АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер невідомо) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (мешканки АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ), витрати зі сплати судового збору в розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 копійок).

Повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (мешканки АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) 50 відсотків сплаченого при поданні позову судового збору, згідно квитанції АТ «Укрпошта» №55 від 29 травня 2020 року (оригінал якої зберігається у матеріалах справи), у розмірі 420,40 грн. (чотириста двадцять гривень 40 копійок).

Підставою для повернення є зазначене рішення скріплене гербовою печаткою суду.

Рішення судунабирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи,якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання)без повідомлення(виклику)учасників справи,зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Дата складення повного судового рішення - 16.07.2020 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду Н.В. Дергачова