Справа № 345/2197/19
Провадження № 22-ц/4808/180/20
Головуючий у 1 інстанції Кардаш О. І.
Суддя-доповідач Ясеновенко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Ясеновенко Л.В.,

суддів: Мелінишин Г.П., Пнівчук О.В.,

секретаря Капущак С.В.,

з участю представника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою його представником - адвокатом Ткачук Тетяною Василівною, на ухвалу Калуського міськрайонного суду, постановлену у складі судді Кардаш О.І. 05 грудня 2019 року в м. Калуші,

в с т а н о в и в :

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 24.05.2019 року тимчасово обмежено ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон до виконання зобов`язань, покладених на нього наказом № 893, виданим 19.09.2016 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПП «Аквілія» 144 000,00 грн. боргу.

19 листопада 2019 року представник ОСОБА_1 - адвокат Ткачук Т.В. звернулася до Калуського міськрайонного суду з заявою про скасування тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

В заяві зазначила, що на виконанні у Калуському міськрайонному відділі державної виконавчої служби ГТУЮ в Івано-Франківській області перебувало виконавче провадження № 52343854 з примусового виконання наказу № 893, виданого 19.09.2016 року Господарським судом Івано-Франківської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПП «Аквілія» 144 000,00 грн. та судових витрат у сумі 2 160 грн.

08.11.2019 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, у зв`язку із відсутністю у боржника майна, на яке можна звернути стягнення, і вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання виявилися безрезультатними.

Посилаючись на те, що у зв`язку із поверненням виконавчого документа стягувачу, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України щодо ОСОБА_1 на даний час втратило свою доцільність, а Конституцією України, законами України та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, особі гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом, заявник просив скасувати тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, накладеного згідно ухвали суду.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду від 05 грудня 2019 року відмовлено у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - Ткачук Т.В. , заінтересована особа Калуський міськрайонний відділ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області, про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 до виконання зобов`язань, покладених на нього наказом № 893, виданим 19.09.2016 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПП «Аквілія» 144 000,00 грн. боргу.

Ухвала суду мотивована тим, що норми цивільного процесуального кодексу України не регулюють порядок розгляду судом питання про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду, а також вирішення такого питання судом не передбачено і Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».

При цьому суд зазначив, що скасування (зняття) тимчасового обмеження у праві виїзду громадян за межі України на підставі заяв сторін виконавчого провадження або державного виконавця є неправильним. Скасування тимчасового обмеження у зв`язку з виконанням обов`язку за рішенням покладено на державного виконавця, який повинен винести постанову про закінчення виконавчого провадження, а заявник має право оскаржити дії державного виконавця до суду в порядку ст. 447 ЦПК лише у випадку відмови в скасуванні тимчасового обмеження в праві виїзду за межі України. При цьому, особа, яка вважає, що її права порушені у зв`язку з тимчасовим обмеженням у праві виїзду за межі України, має право оскаржити в апеляційному порядку лише ухвалу суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

У апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Ткачук Т.В. посилається на незаконність ухвали суду.

Зазначає, що у даній справі має місце не закінчення виконавчого провадження, а повернення виконавчого документа стягувачу, а за таких обставин державний виконавець не може скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, оскільки це не передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Вказує, що частиною п`ятою ст. 441 ЦПК України передбачено право суду скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника. При цьому, відповідно до ч. 8 цієї статті відмова у скасуванні тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України не перешкоджає повторному зверненню з такою самою заявою у разі виникнення нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України. Тобто, боржник має право як на апеляційне оскарження ухвали суду, якою застосовано тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, так і на звернення із заявою про скасування такого обмеження.

Також зазначає, що особі гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом, та на здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб, а сама по собі наявність невиконаного зобов`язання не є безумовною підставою для встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, при цьому доведенню підлягає саме ухилення боржника від виконання рішення суду.

Просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, накладене згідно ухвали Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 24.05.2019 року.

Учасники справи правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала з мотивів, наведених у ній.

Представник Калуського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ в Івано-Франківській області в судове засідання не з`явився.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Встановлено, що 24.05.2019 року заступник начальника Калуського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ в Івано-Франківській області Лисенчук О.С. звернулася в суд з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 24.05.2019 року подання задоволено та тимчасово обмежено ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон до виконання зобов`язань, покладених на нього наказом № 893, виданим 19.09.2016 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПП «Аквілія» 144 000,00 грн. боргу (а.с. 34-35).

08.11.2019 року заступником начальника Калуського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ в Івано-Франківській області Лисенчук О.С. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу ВП № 52343854, згідно якої наказ № 893, виданий 19.09.2016 року Господарським судом Івано-Франківської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПП «Аквілія» 144 000,00 грн. та судових витрат у сумі 2 160 грн. повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку відсутністю у боржника майна, на яке можна звернути стягнення, а вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання виявилися безрезультатними (а.с. 53-54).

Відповідно до п. 2 вказаної постанови виконавчий документ може бути повторно пред`явлений для виконання в строк до 08.11.2022 року.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Відповідно до ч.ч. 5,6,7,8 ст. 441 ЦПК України суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Суд розглядає заяву про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням сторін та інших заінтересованих осіб за обов`язкової участі державного (приватного) виконавця.

За результатами розгляду заяви про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України постановляється ухвала, яка може бути оскаржена.

Відмова у скасуванні тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України не перешкоджає повторному зверненню з такою самою заявою у разі виникнення нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.

Таким чином, помилковим є висновок суду першої інстанції про те, що ЦПК України не регулює порядок розгляду судом питання про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України та вирішення такого питання судом не передбачено законом.

Разом з тим, згідно п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до ч. 3 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої цієї статті арешт з майна знімається.

Згідно ч. 5 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до п. 4 Розділу ХІІІ «Інструкції з організації примусового виконання рішень», затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року № 512/5, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України особи знімається у разі винесення виконавцем постанови про: закінчення виконавчого провадження на підставіпунктів 1-3, 5-7, 9-12, 14, 15 частини першої статті 39 Закону; скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України - у разі погашення заборгованості зі сплати періодичних платежів у повному обсязі.

Отже встановлено, що судом тимчасово обмежено ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання зобов`язань, покладених на нього за наказом № 893, виданим 19.09.2016 року Господарським судом Івано-Франківської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПП «Аквілія» 144 000,00 грн. боргу, та боржником такі зобов`язання не виконані, що підтверджується поверненням виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». При цьому, таке повернення виконавчого документа не припиняє арешт, накладений на майно боржника як захід примусового виконання рішення суду, а стягувач має право повторно пред`явити виконавчий документ до виконання до 08.11.2022 року.

Також обставини щодо відсутності майна, на яке можна звернути стягнення, були наявні при застосуванні судом до ОСОБА_1 тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України до виконання зобов`язань, покладених на боржника наказом № 893, виданим 19.09.2016 року Господарським судом Івано-Франківської області.

Таким чином, безпідставними є доводи заяви про те, що у зв`язку із поверненням виконавчого документа стягувачу, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України щодо ОСОБА_1 на даний час втратило свою доцільність.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України однією з підстав для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неправильне застосування норм процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції ухвалено правильне по суті рішення про відмову в задоволенні заяви про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, його необхідно змінити шляхом зміни мотивувальної частини з урахуванням висновків, сформульованих в цій постанові.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Частинами 1 та 2 зазначеної статті встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382 - 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником - адвокатом Ткачук Тетяною Василівною, задовольнити частково.

Ухвалу Калуського міськрайонного суду від 05 грудня 2019 року змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В іншій частині ухвалу суду залишити без змін

Постанова суду набирає законної сили з дня її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач Л.В. Ясеновенко

Судді: Г.П. Мелінишин

О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 31 січня 2020 року