Ухвала

23 січня 2020 року

м. Київ

справа № 556/434/19

провадження № 61-775ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Синельникова Є. В. розглянув касаційну скаргу Вищого професійного училища № 29 смт Володимирець на додаткову постанову Рівненського апеляційного суду від 28 листопада 2019 року у справі за позовом Вищого професійного училища № 29 смт Володимирець до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року Вище професійне училище № 29 смт Володимирець

(далі - ВПУ № 29 смт Володимирець) звернулося до суду з позовом

до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області

від 21 червня 2019 року позов ВПУ № 29 смт Володимирець задоволено.

Визнано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою,

що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою

АДРЕСА_1 .

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постановою Рівненського апеляційного суду від 19 вересня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Рішення Володимирецького районного суду Рівненської області

від 21 червня 2019 року скасовано.

У задоволенні позову ВПУ № 29 смт Володимирець відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Додатковою постановою Рівненського апеляційного суду від 28 листопада 2019 року заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення з ВПУ № 29 смт Володимирець витрат на професійну правничу допомогу задоволено.

Стягнуто з ВПУ № 29 смт Володимирець на користь ОСОБА_1 .

8 000 грн витрат на професійну правничу допомогу, сплачених відповідно

до квитанції № ПН974 від 29 березня 2019 року.

У січні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ВПУ № 29 смт Володимирець, в якій заявник просить скасувати додаткову постанову Рівненського апеляційного суду від 28 листопада 2019 року

та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_1

про ухвалення додаткового рішення відмовити, посилаючись неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права

та порушення норм процесуального права.

У касаційній скарзі заявник просить поновити строк на касаційне оскарження судового рішення, зазначаючи, що копію оскарженої додаткової постанови суду апеляційної інстанції було отримано 05 грудня 2019 року,

що підтверджується копією конверта Рівненськогоапеляційного суду.

Оскільки причина пропуску цього процесуального строку є поважною,

строк на касаційне оскарження підлягає поновленню.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у справі, яка відноситься до категорії малозначних, а тому таке судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Згідно зі статтею 129 Конституції України та статей 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень

та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на повноваження суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Для цілей цього Кодексу малозначними справами визнаються справи,

у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102, 00 грн х 100 = 210 200, 00 грн).

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом

на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята

статті 19 ЦПК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

ВПУ № 29 смт Володимирецьне погоджується із судовим рішенням, посилаючись на те, що суд апеляційної інстанції, задовольняючи заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення, не надав належної

та об`єктивної оцінки всім наявним у справі доказам, а також запереченням і доводам позивача щодо стягнення на користь ОСОБА_1 8 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції. Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі І Загальних положеннях ЦПК України, то її дія поширюється й на стадію касаційного провадження.

Таким чином, беручи до уваги те, що ВПУ № 29 смт Володимирець оскаржує додаткову постанову суду апеляційної інстанції про стягнення 8 000 грн, фактично погодившись з постановою суду апеляційної інстанції по суті вирішення спору, справа на цій процесуальній стадії, із застосуванням майнового критерію та критерію складності, може бути віднесена

до категорії малозначних.

Враховуючи вищезазначене, додаткова постанова Рівненського апеляційного суду від 28 листопада 2019 рокупро розподіл судових витрат не підлягає оскарженню у касаційному порядку.

Касаційна скарга не містить посилань на наявність обставин,

які передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. Обставин, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, Верховним Судом у цій справі не встановлено.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки ВПУ № 29 смт Володимирецьподало касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі належить відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Клопотання Вищого професійного училища № 29 смт Володимирець

про поновлення строку на касаційне оскарження додаткової постанови Рівненського апеляційного суду від 28 листопада 2019 року задовольнити.

Поновити Вищому професійному училищу № 29 смт Володимирець строк

на касаційне оскарження додаткової постанови Рівненського апеляційного суду від 28 листопада 2019 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Вищого професійного училища № 29смт Володимирець на додаткову постанову Рівненського апеляційного суду від 28 листопада 2019 року у справі

за позовом Вищого професійного училища № 29 смт Володимирець

до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - ОСОБА_2 ,

про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,- відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Синельников