Справа № 439/1704/19 Головуючий у 1 інстанції: Бородійчук О.І.
Провадження № 22-ц/811/644/20 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2020 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого: Ванівського О.М.,

суддів: Курій Н.М., Мельничук О.Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» на рішення Бродівського районного суду Львівської області від 30 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ТзОВ «Львівгаз Збут» про захист прав споживача природного газу, -

в с т а н о в и л а:

В листопаді 2019 року позивач звернувся в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут», в якому просила стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» переплачені за газ кошти в розмірі 14069,94 грн. на її користь.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що вона є побутовим споживачем газопостачання, яке здійснюється відповідачем. Вказує, що рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 березня 2019 року №826/9665/16 визнано протиправною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 315 від 27 квітня 2016 року "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2015 року № 758" з моменту її прийняття, а саме з 27.04.2016 року.

Оскільки попередня постанова КМУ № 135 гранична роздрібна ціна за газ діяла лише до 31 березня 2016 року, а гранична роздрібна ціна на природний газ у період з 01 травня 2016 року і на період дії цієї постанови судовим рішенням визнана економічно необґрунтованою протиправною та нечинною з моменту її прийняття, то наведені обставини на думку позивача дають йому право звернутись з відповідною заявою про перерахунок вартості послуг постачання природного газу у період з 01 травня 2016 року по листопад 2018 року і поставити питання про стягнення з відповідача зайво сплачених коштів.

Рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 30 січня 2020 року позов задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут», що знаходиться у м. Львові по вул. Золотій, 42, на користь ОСОБА_1 переплачені за газ кошти в розмірі 14069,94 грн.

Стягнуто з ТзОВ «Львівгаз збут» на користь ОСОБА_1 20 070,00 гривень у відшкодування витрат за професійну правничу допомогу.

Стягнуто з ТзОВ «Львівгаз збут» в користь держави 768,40 судового збору.

Рішення суду оскаржило Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут».

Оскаржуване рішення ТОВ "Львівгаз збут" вважає незаконним, необґрунтованим та таким, що винесене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з огляду на наступне.

Вважає, що судом не враховано і не встановлено, що відповідно до п.5 постанови КМУ №758 від 01.05.2015р. ця постанова набирає чинності з 1 жовтня 2015 р. та діє до 1 квітня 2017 року. Отже, у позивача взагалі відсутні будь-які правові підстави для перерахунку вартості спожитого об`єму газу у період з 01.04.2017 р. по 01.11.2018 року, оскільки, у вказаний період ціни встановлювались на підставі п. 14. Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, затвердженого постановою КМУ № 187 від 22.03.2017 року, згідно з яким на ТОВ "Львівгаз збут" було покладено обов`язок постачати природний газ за ціною, в якій торговельна надбавка (націнка) постачальника не може перевищувати 2,5 відсотка ціни природного газу, за якою такі постачальники закупили ці обсяги природного газу у НАК ''Нафтогаз України" відповідно до цього Положення (без урахування податку на додану вартість). До прийняття постанови КМУ № 315 від 27.04.2016 року, яка була в подальшому скасована рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва, пункт 13 Положення був викладений редакції від 31.03.2016 р. на підставі постанови КМУ № 234 від 30.03.2016 р. та передбачав наступне: "п.13 3 1 жовтня 2015 р. діють граничні роздрібні ціни на природний газ для побутових споживачів, диференційовані залежно від виду та обсягів використання природного газу, в розмірі, визначеному постановою НКРЕКП від 3 березня 2015 р. N° 583, а саме: для приготування їжі та/або підігріву води -7,188 гривні за 1 куб. метр; для індивідуального опалення або комплексного використання (індивідуальне опалення, приготування їжі та/або підігрів води) - 7,188 гривні за 1 куб. метр, крім обсягів до 1200 куб. метрів, що використані за період з 1 жовтня 2015 р. по 31 березня 2016 р. (включно), за ціною 3,6 гривні за 1 куб. метр. Граничні роздрібні ціни на природний газ для побутових споживачів у період з 1 травня 2016 р. по 31 березня 2017 р. (включно) встановлюються окремим рішенням Кабінету Міністрів України. Отже пільгова ціна - 3,6 грн за 1 куб. метр встановлювалась з 01.10.2015 року, і поширювалась виключно на 1200 куб. метрів природного газу спожитих у період з 01.10.2015 року по 31.03.2016 р. Загальна ціна, встановлена на рівні 7,188 грн. за 1 куб. метр, що підлягає до застосування у зв`язку зі скасування судом постанови КМУ №315 від 27.04.2016 року, та відсутності у зв`язку з цим окремого рішення КМУ щодо ціни з 01.05.2016 по 31.03.2017 року, є очевидно вищою за ціну встановлену постановою КМУ №315 - 6,879 грн. за 1 куб. метр природного газу, а отже перерахунок про який просить позивач, у зв`язку з скасуванням судом згаданої постанови КМУ призведе до збільшення нарахованої суми за спожитий газ у цей період. З огляду на вищезазначене вважають, що суд першої інстанції помилково застосував до спірних правовідносин не чинну редакцію пункту 13 Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період).

Також апелянт звертає увагу на те, що суд не перевірив розрахунки надані позивачем, не дослідив докази, на яких вони ґрунтуються.

Крім того, вважає, що розмір витрат на правничу допомогу у 20 070, 00 грн., не співмірний ціні позову - 14069,94 грн.; не співмірний з складністю справи та виконаних адвокатом робіт (позовна заява практично ідентична до заяви про здійснення перерахунку сплачених сум від 12.09.2019 р. та охоплює 5 сторінок друкованого тексту, з яких 2 сторінки, займають невірні розрахунки (здійснені з арифметичними помилками та не підтверджуються доказами, які подано разом із позовною заявою); позовна заява містить тільки 4 додатки, що свідчить як про складність справи так і про обсяг виконаних робіт).

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі "Axen v. Germany", заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року "VarelaAssalinocontrelePortugal", заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи позовні вимоги про захист прав споживача природного газу суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 як споживач природного газу, якій такі послуги надавалися згідно з тарифами, визначеними рішенням, яке в подальшому скасоване судом, має право на здійснення перерахунку платежів.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.

Матеріалами справи та судом встановлено, що позивач є споживачем природного газу, що надає ТзОВ «Львівгаз збут».

Частинами першою та другою ст. 32 Закону України « Про житлово-комунальні-послуги» передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

12 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою про здійснення перерахунку сплачених сум за природний газ. Листом ТзОВ «Львівгаз збут» від 11.10.2019 року ОСОБА_1 надано відповідь на заяву, відповідно до якої відмовлено у здійсненні перерахунку (а.с.10).

Взаємовідносини між газопостачальником, газорозподільним підприємством, газотранспортним підприємством та споживачами природного газу регулюються Законом України «Про ринок природного газу», Кодексом газорозподільних систем (далі - Кодекс ГРМ), затвердженим Постановою національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) №2494 від 30.09.2015 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за №1379/2782, Правилами постачання природного газу (далі - Правила), затвердженими Постановою НКРЕКП №2496 від 30.09.2015 та іншими нормативно-правовими актами України.

Відповідно до пункту 2 розділу ІІІ Правил постачання природного газу споживачу здійснюється за договором постачання природного газу, який укладається відповідно до вимог цього розділу, за яким постачальник зобов`язаний поставити споживачу природний газ у необхідних для споживача об`ємах, а споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором.

Вказаними Правилами визначено, що договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України шляхом заочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору.

Відповідно до статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Згідно з п.17 ч.3 ст.4 Закону України «Про ринок природного газу» Постановою НКРЕКП №2496 від 30 вересня 2015 року затверджено Правила постачання природного газу, якими врегульовано відносини, які виникають між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи/газотранспортної системи.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач стверджувала, що рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 березня 2019 року №826/9665/16, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 липня 2019 року, визнано протиправною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 315 від 27 квітня 2016 року "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2015 року № 758" з моменту її прийняття, а саме з 27.04.2016.

Таким чином за період з 01 травня 2016 року по 01 листопада 2018 року відповідач повинен повернути їй 14069, 94 грн.

27 квітня 2016 року КМУ прийняв Постанову № 315 «Про внесення змін до Постанови КМУ від 01 жовтня 2015 року № 758», якою з 01 травня 2016 року затверджена: гранична роздрібна ціна за природний газ для побутового споживача в розмірі 6,879 грн за 1 метр кубічний та формула її розрахунку; ціна продажу природного газу Національною компанією «Нафтогаз України» постачальникам природнього газу для потреб населення на рівні імпортного паритету в розмірі 4,942 за 1 метр кубічний.

До прийняття Постави № 315 з 01 жовтня 2015 року діяли граничні роздрібні ціни на природний газ для побутових споживачів, диференційовані залежно від виду та обсягів використання природнього газу, а саме: 1) для приготування їжі та/або підігріву води -7,188 грн за 1 метр кубічний;2) для індивідуального опалення або комплексного використання (індивідуальне опалення, приготування їжі та/або підігріву води) -7,188 грн за 1 метр кубічний, крім обсягів до 1200 метрів кубічних, що використані за період з 01 жовтня 2015 року по 31 жовтня 2016 року (включно) за ціною 3, 60 грн за 1 метр кубічний.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 березня 2019 року по справі № 826/9665/16 залишеним в силі постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 липня 2019 року була визнана протиправною та нечинною Постанова КМУ України від 27 квітня 2016 року № 315 «Про внесення змін до Постанови КМУ від 01 жовтня 2015 року № 758 з моменту її прийняття.

Постанова № 315 діяла виключно в період з 30 квітня 2016 року до 01 листопада 2018 року та вносила зміни в пункти 13 та 13-1 Постанови № 768 від 01 жовтня 2015 року.

Ухвалення судового рішення про визнання нечинною з моменту прийняття Постанови № 315 означає, що до правовідносин, які діяли в період з 30 квітня 2016 року до 01 листопада 2018 року слід застосовувати пункти 13 та 13-1 Постанови № 758 в редакції, що діяла до 30 квітня 2016 року, які передбачають наступне: з 1 жовтня 2015 року діють граничні роздрібні ціни на природний газ для побутових споживачів, диференційовані залежно від виду та обсягу використання природного газу. В розмірі визначеному постановою НКРЕКП від 03 березня 2015 року № 583, а саме: 1) для приготування їжі та/або підігріву води - 7,188 грн за 1 метр кубічний; 2) для індивідуального опалення або комплексного використання (індивідуальне опалення, приготування їжі, та/або підігріву води) -7,188 грн за 1 метр кубічний, крім обсягів до 1200 м. кубічних, що використані за період з 01 жовтня 2015 року по 31 березня 2016 року ( включно), за ціною 3, 60 грн за 1 метр кубічний.

Граничні роздрібні ціни за природний газ для побутових споживачів у період з 1 травня 2016 року по 31 березня 2017 року (включно) встановлюється окремим рішенням КМУ.

Як встановлено судом, станом на момент розгляду даної цивільної справи окреме рішення Уряду, яким би визначались ціна природного газу протягом спірного періоду відсутнє.

Після скасування Постанови КМУ № 315 від 27.04.2016 року для розрахунку вартості газу необхідно застосовувати ціну в редакції Постанови КМУ № 234 від 30.03.2016 року, якою вносились зміни до постанови КМУ № 768, а саме 7,1888 за 1 м. куб., оскільки постанова КМУ № 234 від 30.03.2016 р не має обмежень щодо її застосування у часі та діяла до втрати чинності Постановою КМУ № 758.

Враховуючи, що на час скасування Постанови № 315 відсутня інформація про ціну природного газу для потреб побутових споживачів в період з 01 травня 2016 року по 31 березня 2017 року, а тому розрахунок позивача про перерахунок оплати за спожитий газ не можна вважати обґрунтованим.

Крім того слід зазначити, що пільгова гранична роздрібна ціна на природній газ, який використовується населенням для індивідуального опалення або комплексного (індивідуальне опалення, приготування їжі та /або підігрів води), в розмірі 3,60 грн за 1 метр кубічний у разі використання до 1200 метрів кубічних природного газу (включно), була встановлена виключно на період з 01 жовтня 2015 року по 31 березня 2016 року ( п. 13 Постанови № 758 від 01.10.2015 р). Однак позивач взяв за основу дану величину та просить здійснити перерахунок починаючи з 01 травня 2016 року по листопад 2018 року.

Рішенням Окружного адміністративного суду від 04 березня 2019 року була визнана протиправною та нечинною лише Постанова КМУ від 27.04.2016 р № 315, якою вносились зміни до постанови КМУ від 01 жовтня 2015 року № 758.

З 01 жовтня 2017 року Постанова КМУ від 01 жовтня 2015 року № 758 втратила чинність на підставі Постанови № 187 від 22.03.2017 р. «Про затвердження Положення про покладання спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу». Тобто визнана протиправною та нечинною Постанова КМУ № 315 від 27.04.2016 року поширювала свою дію у часі не пізніше ніж до 01 квітня 2017 року.

Враховуючи зазначене позивачем в розумінні ст.12, 81 ЦПК України не надано беззаперечних доказів того, що відповідач безпідставно отримав кошти за спожитий газ у відповідності до розрахунків позивача, оскільки останні не відповідають тарифам, які діяли у спірному періоді.

Суд першої інстанції в даному випадку не правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, не повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, не правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив незаконне й необґрунтоване рішення, яке підлягає скасуванню.

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 до ТзОВ «Львівгаз Збут» про захист прав споживача природного газу.

Що стосується відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, то згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Оскільки судом відмовлено в задоволенні позову, то витрати на професійну правничу допомогу не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.2, 376 ч.1 п.п. 1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» - задовольнити.

Рішення Бродівського районного суду Львівської області від 30 січня 2020 року, скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до ТзОВ «Львівгаз Збут» про захист прав споживача природного газу - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 08.04.2020 року.

Головуючий О.М.Ванівський

Судді Н.М. Курій

О.Я. Мельничук