Справа №566/1698/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2020 року смт. Млинів Рівненської області

Млинівський районний суд Рівненської області

в складі:

головуючого - судді Лободзінського А.С.

при секретарі судового засідання Драган Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Млинів Рівненської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання частки у спільній сумісній власності подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання частки у спільній сумісній власності подружжя.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 10 вересня 1989 року Новосілківською сільською радою Млинівського району Рівненської області було зареєстровано шлюб між нею та ОСОБА_5 .

Рішенням Млинівського районного суду Рівненської області від 11 січня 2019 року шлюб між ними було розірвано. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер. Після його смерті відкрилася спадщина на нерухоме майно, яке було набуто ним за час шлюбу, а саме: житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований по АДРЕСА_1 , який належав покійному на підставі договору купівлі-продажу від 05.10.2005 року та земельну ділянку площею 0,15 га, надану для обслуговування житлового будинку, що розташована в с. Острожець Млинівського району Рівненської області, яка належала покійному згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯА №692215. Спадщину після смерті ОСОБА_5 прийняли його дочки: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , так як спільно проживали із спадкодавцем на час смерті. Мати спадкодавця - ОСОБА_2 , від прийняття спадщини відмовилася, подавши до нотаріуса відповідну заяву. Оскільки набуте ОСОБА_5 за період шлюбу нерухоме майно, яке входить до спадкової маси, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, вона змушена була звернутись до суду з позовом про визнання за нею права власності на 1/2 частку вказаного вище майна.

В підготовчому судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали з підстав, зазначених у позовній заяві, відповідачі проти позову не заперечували. В подальшому, на судовий розгляд позивач та відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися, через канцелярію суду звернулися із заявами про розгляд справи за їх відсутності, в яких зазначили, що не заперечують проти задоволення позовних вимог.

Дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до наступних висновків.

В судовому засіданні встановлено, що між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було зареєстровано шлюб 10.09.1989 року Новосілківською сільською радою Млинівського району Рівненської області, актовий запис №2.

Рішенням Млинівського районного суду Рівненської області від 11 січня 2019 року, яке набрало законної сили 12 лютого 2019р., шлюб між сторонами розірвано.

За час перебування в шлюбі, на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 05.10.2005 року ОСОБА_5 було придбано житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 9-12)

Відповідно до ч.1 ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 3ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тому, придбавши нерухоме майно під час перебування в шлюбі, позивач та її чоловік - відповідач набули право спільної сумісної власності на вказаний житловий будинок відповідно до зазначених положень. Відтак, право позивача на рівну частку в спільному майні презюмується.

За таких обставин, задоволення позову в частині визначення частки ОСОБА_1 у спільній сумісній власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що становить Ѕ його частину, не суперечить закону та не порушує права та охоронювані законом інтереси інших осіб.

Крім цього, судом встановлено, що під час шлюбу, на підставі рішення Острожецької сільської ради № 211 від 31 жовтня 2005 року, ОСОБА_5 набув, в порядку безоплатної передачі, у власність земельну ділянку, площею 0,15 га, кадастровий номер :02:003:0203, для обслуговування житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1 . Державна реєстрація вказаної земельної ділянки була проведена 22.03.2006 року та видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯА №692215 ( а.с. 14).

Статтею 125 Земельного Кодексу України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту реєстрації цих прав.

Згідно абзацу другого пункту третього Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що посвідчують право на земельну ділянку, а також порядку поділу та об`єднання земельних ділянок", до створення єдиної системи органів реєстрації прав на нерухоме майно та їх обмежень, право власності або право користування земельною ділянкою виникає з моменту державної реєстрації земельної ділянки.

Отже, зазначеними нормами матеріального права, які були чинними на час виникнення спірних правовідносин, а відтак підлягають застосуванню, передбачено, що до початку створення єдиної системи органів реєстрації прав на нерухоме майно та їх обмежень, право власності на земельну ділянку виникає не з моменту реєстрації такого права, а з моменту державної реєстрації самої земельної ділянки. Таким чином, право власності у ОСОБА_5 на зазначену земельну ділянку виникло після її реєстрації у державному земельному кадастрі з присвоєнням кадастрового № :02:003:0203.

Як встановлено судом, про що зазначено вище, ОСОБА_5 на підставі рішення Острожецької сільської ради від 31 жовтня 2005 року набув у власність земельну ділянку площею 0,15 га, кадастровий номер :02:003:0203, для обслуговування житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1 . На той час органи реєстрації прав на нерухоме майно створені не були. А тому, моментом виникнення у нього права власності на вказану земельну ділянку є дата її державної реєстрації в Державному земельному кадастрі, а саме, 22.03.2006 року.

При цьому, суд відхиляє поклакання позивача на те, що ст.57 СК України, в редакції на час набуття ОСОБА_5 права власності на земельну ділянку, не передбачено, що приватизовані земельні ділянки відносяться до особистої приватної власності одного із подружжя, відтак на такі ділянки поширюється режим права спільної сумісної власності. Зокрема, положення вказаної норми суд враховує у взаємозвязку зі ст. 61 СК України, а також ст. ст.116, 121 З.К. України, якими передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у визначених ст.121 цього Кодексу розмірах. Така передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Тобто, в даному випадку ОСОБА_5 реалізував своє особисте право на одержання в особисту власність земельної ділянки у межах визначених законом норм, а не право подружжя, відтак, набув право приватної власності на спірну земельну ділянку.

Крім цього, суд також враховує, що Законом України від 11 січня 2011 року №2913-VI «Про внесення зміни до статті 61 Сімейного кодексу України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя», який набрав чинності 8 лютого 2011 року, ст. 61 СК України доповнено ч. 5, якою передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації.

З наведеного слідує, що до 11 січня 2011 року, стаття 61 СК України не містила норми щодо визнання земельної ділянки, набутої внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Як встановелно судом, про що зазначено вище, датою набуття ОСОБА_5 права власності на земельну ділянку є 22.03.2006 року. Тобто до вступу в дію правила ч.5 ст.61 СК України в редакції закону №2913-VI ( набрало чинності 08.02.2011 р.).

Тому, дане правило не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, в силу чого, набута у власність ОСОБА_5 земельна ділянка не відноситься до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_5 ..

А тому, суд прийшов до висновку, що режим спільної сумісної власності подружжя на згадану земельну діялнку в даному випадку не поширюється, у зв"язку з чим, вбачає правові підстави для відмови ОСОБА_1 в задоволенні позову в частині визначення за нею частки у спільній сумісній власності на земельну ділянку за кадастровим онмером :02:003:0203, загальною площею 0, 1500 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована по АДРЕСА_1 , що становить Ѕ її частину.

Враховуючи вище наведене, на підставі ч.2 ст.331, 369, ч.2 ст.719, ст.ст 717, 1167 ЦК керуючись статтями 12, 13, 19, 89, 141, 204, 209 - 210, 258 - 259, 265 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання частки у спільній сумісній власності подружжя задовольнити частково.

Визначити, що частки ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) та ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у спільній сумісній власності на житловий будинок житловою площею 39,0 кв.м., загальною площею 57,6 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_1 належними до нього господарськими будівлями та спорудами: сарай (Б), сарай (б), вбиральня (В), колонка (Г), огорожа (№1), є рівними та становлять по Ѕ частині за кожним.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до судової палати у цивільних справах апеляційного суду Рівненської області через Млинівський районний суд шляхом подання в тридцятиденний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

СУДДЯ: