РІШЕННЯ

іменем України

"20" січня 2020 р. Справа № 145/1293/19

Провадження № 2/145/110/2020

Тиврівський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого Кіосак Н. О.

за участю секретаря Крикливої М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «Гніванський завод спецзалізобетону» про визнання незаконним про притягнення до дисциплінарної відповідальності та зобов`язання його скасування, компенсацію невиплаченої премії та відшкодування моральної шкоди,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом, в якому просить визнати наказ по ПрАТ «Гніванський завод спецзалізобетону» №1 від 16.08.2018 р. про притягнення її начальника юридичної служби до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани за невиконання посадових обов`язків, а саме вказівок голови правління неправомірним та зобов`язати ПрАТ«Гніванський завод спецзалізобетону» скасувати його;

зобов`язати ПрАТ «Гніванський завод спецзалізобетону» надати належні розрахунки для підрахунку втраченої матеріальної вигоди та компенсувати невиплачену премію за весь період дії наказу №1 від 16.08.2018 р. про надання їй догани;

стягнути з ПрАТ «Гніванський завод спецзалізобетону» на її користь моральну шкоду в розмірі 30 000 гривень.

Позов обґрунтовує тим, що в 2015 році вона була прийнята на посаду начальника юридичної служби ПрАТ «Гніванський завод спецзалізобетону».

15.01.2018 року її було незаконно звільнено з роботи.

Рішенням Тиврівського суду Вінницької області від 23.07.2018 р. її було поновлено на роботі.

Наказом по ПрАТ «Гніванський завод спецзалізобетону» №1 від 16.08.2018 року її було притягнуто до дисциплінарної відповідальності ніби-то за невиконання нею своїх посадових обов`язків, а саме невиконання вказівок голови правління.

Наказ №1 від 16.08.2018 року є незаконним і таким, що винесений з особистих мотивів адміністрації роботодавця, оскільки вона не вчиняла жодних дисциплінарних проступків, не порушувала трудової дисципліни та належним чином і в повному об`ємі виконувала всі свої посадові обов`язки, визначені Посадовою інструкцією.

Вона неодноразово зверталась до адміністрації підприємства з проханням надати їй доступ до матеріалів товариства та ввести її в курс поточних справ, що виконано не було.

07.08.2018 р. вона надала чергову доповідну із аналогічним проханням, однак 13.08.2018 р. ОСОБА_2 її було звинувачено в невиконанні вказівки керівництва та заборонено керівникам підрозділів надавати їй хоч якісь відомості.

13.08.2018 р. вона здала доповідну, де зазначила, що їй вказівок ніхто не надавав і документи передані не були, а умови її праці не відповідають встановленим вимогам інструкції з охорони праці.

Доручення на представництво інтересів їй також не видано. Доступу до документів товариства вона не має.

При таких умовах неможливо виконувати не тільки вказівки свого прямого керівництва, але і виконувати свої прямі обов`язки, зафіксовані діючою посадовою інструкцією.

Окрім того, в листі №900/01 керівництво товариства вказало, що їй не було надано жодних вказівок, взагалі невідомо чим вона займається в робочий час.

Підставою для догани є службові записки ОСОБА_3 (з якою в неї неприязні стосунки через те, що вона постійно підробляє або втрачає кадрові документи) та акт від 13.08.2018 р., складений після привселюдної образи її професійної гідності нічим не підтвердженими висловлюваннями ОСОБА_2 .

Жодних вказівок від правління товариства, окрім як звільнитись самостійно, вона не отримувала.

Крім того, ОСОБА_1 звернулась до суду із клопотанням про продовження строку звернення до суду із даним позовом, оскільки пропустила строк для повторного подання позову не навмисно з поважних причин, аналогічний позов вона до суду подала в установлені законом строки, однак ухвалою Тиврівського районного суду від 12.02.2019 року його було залишено без розгляду через повторну неявку позивача.

Проте, про відкриття провадження у тій справі їй відомо не було, про розгляд справи її жодного разу повідомлено не було, в зв`язку з чим, 28.02.2019 р. вона оскаржила дану ухвалу в апеляційному порядку.

Однак апеляційного та касаційного перегляду даної ухвали не відбулось через відсутність у неї можливості оплатити судовий збір .

Ухвалу Верховного Суду від 09.07.2019 р. про повернення скарги без розгляду вона отримала у вечері 30.07.2019 р. з понеділка по п`ятницю включно з 8:00 по 17:00 години вона знаходилась на робочому місті, фізично не могла підготувати та відіслати документи до суду поштою, яка після 17:00 не працює.

Ухвалою Тиврівського районного суду від 02.09.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження за нею, справу призначено до спрощеного позовного провадження.

У відзиві на позов відповідач ПрАТ «Гніванський завод спецзалізобетону» просить відмовити в задоволенні позову, мотивуючи тим, що догану позивач отримала згідно службових записок ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , в яких зазначено, що позивач відмовилась від отримання вхідної документації під №641, №642, №644, №646 від 27.08.2018 року, котрі були розписані головою правління на її ім`я.

Під вхідним №642 була зареєстрована ухвала Вінницького окружного адміністративного суду про відкриття провадження від 24.07.2018 року у справі №0240/2399/18-а із зазначеним п`ятнадцятиденним терміном для подання відзиву. Згідно службової записки ОСОБА_4 вбачається, що позивач не виконала свої службові обов`язки (навіть не отримала вхідну документації), тому голова правління надав усну вказівку ОСОБА_4 зробити копії вхідної кореспонденції під №642 від 27.07.2018 року та підготувати відзив на позовну заяву, тому що ОСОБА_1 не забрала доручену їй документацію у в.о. інспектора за виконанням доручень ОСОБА_3

13.08.2018 року комісією в складі Мотруніч Т.Ю., Дуб С.В., Вуйц Т.В. та Тростогон І.М. складено АКТ про те, що начальник юридичної служби Прігоцька О.А. не надала пояснень з приводу відмови отримати вхідну документацію за №641, 642, 644, 646 від 27.07.2018 року, попередньо перечитавши всю вищезазначену вхідну документацію у в.о. інспектора за виконанням доручень ОСОБА_3 .

Крім того, позивач уже зверталася до Тиврівського районного суду з позовом до ПрАТ «Гніванський завод спецзалізобетону» про визнання незаконним та скасування даного наказу.

Підставою для того, щоб вважати дію позивача невиконанням вказівок голови правління є Положення про діловодство, затверджене наказом №122 від 22.08.2017 року.

Згідно протоколу профкому №53 від 29.08.2018 року члени профкому погодились, що догана винесена правильно.

У відповіді на відзив позивач вказала, що доказів спроби передачі їй вищевказаних документів, так само як і доказів її відмови від їх отримання відповідачем не надано.

З відзиву на позов вбачається, що ОСОБА_4 отримав вказівку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто, аж через тиждень після службової ОСОБА_3 При спробі передачі документів, чи при наданні їй будь-яких вказівок він присутній не був.

Із службової записки Вуйц Т.В. від 09.08.2018 р. вбачається, що ОСОБА_1 «не отримала документи», хоча 07.08.2019 р. нею було подано доповідну, в якій вона просила надати їй доступ до роботи та документи, як начальнику юридичної служби.

Замість того, щоб їх надати, за 3 дня до закінчення терміну виконання ОСОБА_3 складає дві записки, які відповідач бере як підставу для надання догани.

Згідно п.3.5.2. Положення про діловодство, затвердженого наказом №122 від 22.08.2017 р., розписані документи керівникам видає під розпис секретар.

Проте, ОСОБА_3 не є секретарем.

Рішення профкому не стверджує правомірності догани.

В судове засіданні позивачка ОСОБА_1 та представники відповідача ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не з`явилась, ОСОБА_1 подала заяву про розгляд справи у її відсутності.

В ході минулого судового засідання ОСОБА_6 та ОСОБА_5 позов не визнали з підстав викладених у відзиві, а також мотивуючи тим, що діями відповідача моральна шкода позивачці не завдана, підстав для її стягнення не вбачається.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Частина 5 статті 55 Конституції України гарантує кожному право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень та протиправних посягань.

У відповідності до вимог ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить засадам цивільного законодавства.

Тлумачення поняття "охоронюваного законом інтересу" викладене у рішенні Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року у справі №1-10/2004 за конституційним поданням 50 народних депутатів України, щодо офіційного тлумачення поняття" охоронюваний законом інтерес".

У зазначеному рішенні Конституційний Суд України вирішив, що поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в ч. 1 ст.4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та (або) нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони, з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції України і законом України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально-правовим засадам.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року і відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

У силу ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-яку заяву, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі "Голден проти Сполученого королівства") та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).

У п.26 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" та п.23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України №2" наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 Постанови ПВС України від 12.06.2009 року №2 "Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції").

Частиною 3 ст.12, ст.ст.76-81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові докази, висновки експертів, показання свідків. Суд не бере до уваги докази, що не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змог дійти до висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Наказом ПрАТ «Гніванського заводу СЗБ» від 16.08.2018 року №1 ОСОБА_1 начальнику юридичної служби оголошено догану за невиконання вказівок голови правління.

З даного наказу вбачається, що 30.07.2018 року начальнику юридичної служби Прігоцькій О.А. була направлена вхідна документація, завізована головою правління №641, №642, №644, №646 від 27.07.2018 року. Проте, начальник юридичної служби, попередньо перечитавши всі дані листи, станом на 13.08.2018 року, вищевказану документацію так і не отримала для подальшої роботи.

За вхідним номером №642 від 27.07.2018 року закінчувався термін подання відзиву на позовну заяву в зв`язку з тим, що начальник юридичної служби не отримала вищевказану вхідну документацію. 09.08.2018 року голова правління дав усну вказівку пр. юрисконсульту ОСОБА_4 отримати копію даної ухвали та підготувати в належні строки відзив (а.с.29).

Так, згідно службових записок в.о. інспектора з виконання доручень від 01.08.2018 року та 09.08.2018 року від імені ОСОБА_7 , 30.07.2018 року ОСОБА_1 відмовилась отримувати під підпис вхідну документацію за №641, 642, 644, 646 від 27.07.2018 року, які завізовані на її ім`я, попередньо перечитавши всі дані листи. У вхідному листі за №642 від 27.07.2018 року ухвала суду про відкриття провадження у адміністративній справі №0240/2399/18-а від 24.07.2018 року за позовом ДФС у Вінницькій області про стягнення заборгованості, за якою термін подання відзиву на позов закінчувався 10.08.2018 року. 09.08.2018 року голова правління дав усну вказівку провідному юрисконсульту ОСОБА_8 О ОСОБА_9 С. отримати ухвалу та підготувати в належні строки відзив.

Відповідно до доповідної записки Костюка О. від 15.08.2018 року 09.08.2018 року, приблизно о 08-30 год. він отримав вказівку від голови правління зробити копію вхідного листа №642 від 27.07.2018 року та підготувати відзив на позов до 10.08.2018 року, тому що ОСОБА_10 не забрала доручені їй документи та не виконала вказівку керівництва.

13.08.2018 року через те, що ОСОБА_10 доручену їй вхідну кореспонденцію №№641, 642, 644, 646 від 27.07.2018 року не забрала, голова правління перенаправив усю вхідну документацію на нього, яку він отримав під підпис у в.о. з контролю доручень ОСОБА_11 Т ОСОБА_12 .

Проте, питання про допит ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , як свідків у справі сторона відповідача не ставила, самої вхідної документації за №№ 641, 642, 644, 646 від 27.07.2018 року для огляду суду для перевірки її змісту на предмет належності її до виконання юридичним відділом підприємства, наявності на ній відповідних резолюцій керівництва підприємства, інших доказів пред`явлення їх до виконання ОСОБА_1 , суду не надано.

Відтак суд вважає, що відповідачем не надано переконливих, достатніх доказів, які б свідчили про чіткі і узгоджені між собою висновки, неспростовані презумпції щодо порушення ОСОБА_1 трудової дисципліни, а саме невиконання нею доручення керівника підприємства, які входять в її службові обов`язки.

Згідно поданою відповідачем пояснювальної записки медсестри ПрАТ «ГСЗБ» від 24.12.2019 року ОСОБА_15 , журналу з медчастини ПрАТ «ГСЗБ» 15.08.2018 року, 16.08.2018 року та 29.08.2018 року ОСОБА_10 зверталась до медпункту даного підприємства із скаргами на самопочуття, де їй призначались заспокійливі препарати. Разом з тим, артеріальний тиск її був в межах норми.

Відтак суд вважає, що позивачка у деякій мірі у зв`язку з винесенням догани перенесла душевні хвилювання, що призвело до необхідності додаткових зусиль для відновлення організації життя, налагодження нормального життєвого ритму та життєвих зв`язків з оточуючими її людьми.

Виходячи з вимог ст. 237-1 КЗпП України, ст. 23 ЦК України, із засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи характер порушення, глибину душевних страждань позивачки, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення, суд вважає, що 2000 гривень є достатнім грошовим еквівалентом компенсації заподіяної позивачці моральної шкоди.

Премія є різновидом заохочень за успіхи працівника у роботі і за змістом ст. 143 КЗпП України преміювання працівника є правом, а не обов`язком роботодавця або уповноваженого ним органу, а відтак підстав для зобов`язання відповідача їх нараховувати та виплачувати не вбачається.

Позов до суду подано 03.08.19 року, що стверджується поштовим конвертом.

Проте, суд вважає за можливе поновити пропущений позивачкою передбачений ст. 233 КЗпП України тримісячний строк на подання даного позову, оскільки в передбачені законом строк нею до Тиврівського районного суду було подано аналогічний позов, який ухвалою даного суду від 12.02.2019 року залишено без розгляду (а.с.60). Ухвалу Верховного Суду від 09.07.2019 року про повернення касаційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 16.04.2019 року у даній справі було направлено позивачці 25.07.2019 року (а.с. 62,63). Тобто, в установлений законом строк та спосіб позивачкою вживались заходи щодо захисту порушеного права, а отже, виходячи з положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, ч.5 статті 55 Конституції України, ст. 15 ЦК України, ч. 1 ст.4, 127 ЦПК України, з метою забезпечення права доступу на правосуддя, вбачаються підстави для поновлення строку звернення до суду.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5-13,76-81, 258, 263-265 ЦПК України,

ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Визнати неправомірним наказ по ПрАТ «Гніванський завод спецзалізобетону» №1 від 16.08.2018 року про притягнення начальника юридичної служби ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани та зобов`язати ПрАТ «Гніванський завод спецзалізобетону» скасувати його.

Стягнути з ПрАТ «Гніванський завод спецзалізобетону» на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 2 000 (дві тисячі) гривень.

В задоволенні решти вимог ОСОБА_1 до ПрАТ «Гніванський завод спецзалізобетону» відмовити.

Стягнути з ПрАТ «Гніванський завод спецзалізобетону» судовий збір в сумі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Вінницького апеляційного суду через Тиврівський районний суд протягом 30 днів з дня складання рішення в повному обсязі, тобто з 20 січня 2020 року.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його складання або проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу на рішення суду буде подано протягом тридцяти днів з дня отримання повної копії судового рішення.

Суддя:Н. О. Кіосак