22-ц/804/1255/20
263/1567/20

Головуючий у 1 інстанції Васильченко О.Г.
Єдиний унікальний номер 265/1567/20
Номер провадження 22-ц/804/1255/20
Доповідач Барков В.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2020 року м. Маріуполь

Донецький апеляційний суд в складі:

головуючого судді Баркова В.М.,

суддів Мироненко І.П.,

Мальцевої Є.Є.,

секретар Галстян Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, апеляційну скаргу виконавчого комітету Маріупольської міської ради на ухвалу Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 06 лютого 2020 року, постановлену у місті Маріуполі Донецької області, у справі за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Маріупольської міської ради, третя особа: ОСОБА_2 , про визнання рішення протиправним та його скасування,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом в якому, посилаючись на протиправність рішення виконавчого комітету Маріупольської міської ради № 474 від 22.11.2019 року «Про відмову ОСОБА_1 в наданні житла», просив його визнати протиправним, скасувати та зобов`язати виконавчий комітет Маріупольської міської ради повторно розглянути його заяву про надання квартири АДРЕСА_1 .

Разом із позовною заявою ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову, просив заборонити виконавчому комітету Маріупольської міської ради приймати рішення про надання в користування будь-яким юридичним та фізичним особам квартири АДРЕСА_1 до розгляду по суті даного позову.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 06 лютого 2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче позовне провадження, заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено.

Заборонено виконавчому комітету Маріупольської міської ради приймати рішення про надання в користування будь-яким юридичним та фізичним особам квартири АДРЕСА_1 до розгляду справи по суті.

В апеляційній скарзі відповідач виконавчий комітет Маріупольської міської ради, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду в частині забезпечення позову скасувати та відмовити у задоволені заяви про забезпечення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що в обґрунтування позовної заяви позивач посилається на проект рішення «Про надання службової квартири», а не на прийняте рішення, доказів на підтвердження необхідності застосування забезпечення позову ним не надано. Задовольняючи заяву про забезпечення позову суд фактично передчасно вирішив питання частини позовних вимог по суті, що є неприпустимим та суперечить нормам цивільно-процесуального законодавства. Крім того, оскаржуваною ухвалою порушуються права територіальної громади в особі Маріупольської міської ради та осіб, які потребують поліпшення житлових умов.

Відзив на апеляційну скаргу не надано. Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник виконавчого комітету Маріупольської міської ради в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином та подав заяву про розгляд справи за його відсутністю, тому суд відповідно до положень ст. 372 ЦПК України розглянув справу без його участі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача Голубова В.В. та третьої особи ОСОБА_2 , які просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувана ухвала не відповідає.

Відповідно до вимог частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Стаття 150 ЦПК України встановлює види забезпечення позову, і відповідно до п. 2 частини першої цієї статті позов забезпечується в тому числі забороною вчиняти певні дії.

У відповідності до змісту пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 826/10936/18.

При цьому, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 , посилаючись на протиправність рішення виконавчого комітету Маріупольської міської ради №474 від 22.11.2019 року «Про відмову ОСОБА_1 в наданні житла», просив його визнати протиправним, скасувати та зобов`язати виконавчий комітет Маріупольської міської ради повторно розглянути його заяву про надання квартири АДРЕСА_1 .

Суд першої інстанції дійшов висновку про доцільність вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони виконавчому комітету Маріупольської міської ради приймати рішення про надання в користування будь-яким особам спірної квартири, оскільки незабезпечення позову може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду у майбутньому.

Проте, апеляційний суд не може погодитися із таким висновком, оскільки суд першої інстанції не здійснив оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, не з`ясував співмірність виду забезпечення позову, який просив застосувати позивач, позовним вимогам, не оцінив рівноцінність заходів забезпечення позову змісту заявлених позовних вимог, жодним чином не обґрунтував необхідність вжиття таких заходів, пославшись лише на загальні норми процесуального права та доводи заявника.

Суд першої інстанції не врахував, що позивач в своїх позовних вимогах ставить питання про визнання протиправним та скасування рішення виконавчого комітету Маріупольської міської ради, яким відмовлено йому в наданні житла, та просить зобов`язати відповідача повторно розглянути його заяву про надання квартири АДРЕСА_1 . Тобто, позивач не ставить питання про надання йому спірної квартири, а лише про зобов`язання повторно розглянути заяву про її надання, що в жодному разі не є підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

Крім того, матеріали справи не містять доказів щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, а саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування, що не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, у зв`язку з чим оскаржувана ухвала в частині забезпечення позову підлягає скасуванню з постановленням нової про відмову у задоволенні заяви.

Позивач ОСОБА_1 на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, у зв`язку з чим, відповідно до ст. 141 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги підлягають компенсуванню за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу виконавчого комітету Маріупольської міської ради задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 06 лютого 2020 року в частині забезпечення позову скасувати.

У задоволені заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Судовий збір, сплачений виконавчим комітетом Маріупольської міської ради за подання апеляційної скарги в розмірі 2 102 грн. компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 14 квітня 2020 року.

Судді В.М. Барков

І.П. Мироненко

Є.Є. Мальцева