ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 682/825/20
Провадження № 22-ц/4820/1210/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Грох Л.М., Костенка А.М.,

секретар судового засідання Чебан О.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 20 травня 2020 року, суддя Шевчук В.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості по аліментах,

встановив:

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості по аліментах за період з січня 2019 року по лютий 2020 року включно.

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказав, що рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 07.12.2018 року шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу з 31.12.2018 року до 04.03.2020 року сторони проживали разом, в жовтні 2019 ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась дочка ОСОБА_3 . В листопаді 2018 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом про стягнення з нього аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі 1000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 видано виконавчий лист, який відповідач не пред`являла до виконання, оскільки сторони продовжували проживати разом. Враховуючи, що з грудня 2018 року по березень 2020 року він спільно проживав з відповідачем в одній квартирі, вели спільне домашнє господарство, він повністю забезпечував усі матеріальні потреби сім`ї, приймав участь в утриманні сина та виконував свої батьківські обов`язки, тому вважає, що наявні підстави, передбачені ч. 2 ст. 192 СК України для звільнення його від сплати заборгованості по аліментах у вказаний період.

Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 20.05.2020 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив вищевказане рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

На обґрунтування скарги апелянт зазначив, що судом не враховано тієї обставини, що за період спільного проживання з відповідачем після розірвання шлюбу сторони продовжували вести спільне господарство, спільно виховували дітей, у них народилась друга дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Йому не було потреби сплачувати призначені судом аліменти, проживаючи спільно з ОСОБА_2 і їх спільними дітьми, яких він доглядав та забезпечував усім необхідним.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просила суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 07.12.2018 року, яке набрало законної сили, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано (а.с. 7).

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (а.с. 8).

Згідно з виконавчим листом № 682/3400/18 від 19.06.2019 року, виданим Славутським міськрайонним судом, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підлягають стягненню аліменти в розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 20.11.2018 року і до досягнення повноліття дитиною (а.с. 12, 13).

Як вбачається з розрахунку державного виконавця від 07.04.2020 року заборгованість ОСОБА_1 по сплаті аліментів відповідно до вказаного вище виконавчого листа за період з 20.11.2018 року по березень 2020 року становить 16366,67 грн. (а.с. 12).

Відповідно до копій квитанцій, наданих позивачем, на утримання сина ОСОБА_4 за листопад-грудень 2018 року 08.04.2020 року позивачем сплачено 1367 грн., за березень 2020 року позивачем сплачено 03.04.2020 року 1000 грн. (а.с. 14).

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що підставою для звільнення від сплати заборгованості по сплаті аліментів можуть бути лише ті істотні обставини, які пов`язані з самим фактом виникнення такої заборгованості. Інших підстав для звільнення від сплати заборгованості за аліментами діюче законодавство не передбачає. Твердження позивача про те, що дитина перебувала повністю на його утриманні є необґрунтованим, оскільки відповідно до довідки про доходи ОСОБА_2 остання працює медичною сестрою у КП «Славутська ЦРЛ» та отримала дохід з січня по грудень 2019 року. Показання свідка ОСОБА_6 , яка вказала, що позивач повністю забезпечував дружину та дітей матеріально, не скасовують обов`язок обох батьків утримувати дитину. За таких обставин суд першої інстанції дійшов до висновку, що зазначені позивачем підстави не мають істотного значення та не свідчать про можливість звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами.

Висновок суду є обґрунтованим з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

За змістом ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України, за позовом платника аліментів суд може звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.

Згідно частини другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Конвенцією про права дитини закріплено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених статтею 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.

Статтями 76, 81 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що платник аліментів може бути звільнений за рішенням суду від сплати заборгованості за аліментами, у разі якщо доведе суду наявність тяжкої хвороби або іншої обставини, що має істотне значення.

Такою істотною обставиною для звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами за вказаний у позові період, на думку ОСОБА_1 , є продовження шлюбно-сімейних відносин з відповідачем та утримання її разом з дитиною, на утримання якої з нього стягнуто аліменти за рішенням суду.

Долучений ОСОБА_1 до апеляційної скарги акт комісії КП «Славутського ЖКО» (а.с. 57) щодо проживання у його квартирі ОСОБА_2 та їх спільних дітей не доводить факту існування між сторонами спільного побуту, взаємних прав та обов`язків і, відповідно, не встановлює належної участі позивача у вихованні та утриманні сина. Проживання осіб в одному житловому приміщенні не може свідчити про існування між ними шлюбних стосунків (сімейних відносин) та належного матеріального забезпечення позивачем своєї дитини.

У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження обставин щодо надання позивачем матеріальної допомоги відповідачу та їх спільному сину під час спільного проживання з грудня 2018 року по березень 2020 року, в чому полягала така допомога та який був її розмір.

Спільність проживання позивача разом із відповідачем та дитиною в одній квартирі не є безумовною підставою вважати, що таке проживання за своєю суттю ґрунтувалося на інституті сім`ї та позивач надавав матеріальну допомогу дружині та сину (правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 01.08.2018 року у справі № 344/12158/16-ц).

Колегія суддів також зазначає, що саме по собі пред`явлення виконавчого листа до виконання з певною затримкою, але в межах строку на його пред`явлення, не є підставою для звільнення позивача від обов`язку по сплаті заборгованості з аліментів.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі № 343/860/17.

Інші доводи апеляційної скарги є аналогічні обставинам, наведеним у позові, які були предметом дослідження суду першої інстанції з дотриманням норм процесуального права та додаткового правового аналізу не потребують, на законність судового рішення не впливають і зводяться лише до переоцінки доказів у справі.

При вирішенні справи суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, тому колегія суддів приходить до висновку, що подана апеляційна скарга на рішення суду є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 20 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 липня 2020 року.

Судді: Р.С. Гринчук

Л.М. Грох

А.М. Костенко