Справа № 747/63/20
Провадження № 2/747/45/20
РІШЕННЯ

іменем України

22.04.2020 смт. Талалаївка

Талалаївський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді Косенко Ю.Л.

секретаря Божко Л.М.

за участі представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Талалаївка в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

договором позики в якому вказує, що 19 лютого 2017 року в смт. Талалаївка між ним та ОСОБА_2 укладено договір позики, згідно якого відповідач отримала від ОСОБА_3 позику в сумі 20909 гривень строком на 6 місяців зі сплатою відсотків -7 % за кожен місяць. Але в установлений строк ОСОБА_2 позику не повернула, відсотки не сплачувала та залишається боржником по зобов`язанню. Тому позивач ОСОБА_3 просить суд стягнути з ОСОБА_2 борг за договором позики в сумі 20909 гривень, відсотки за договором в сумі 52668 гривень, неустойку у формі пені в сумі 13878 гривень та понесені судові витрати.

Ухвалою судді від 20.02.2020 відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи за правилами спрощеного провадження із повідомленням (викликом сторін).

Відповідачкою ОСОБА_2 відзив на позов ОСОБА_3 не надавався.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримав та просив його задовольнити у повному обсязі. Пояснив, що ОСОБА_2 позивачем було надано у позику кошти у розмірі 20909 гривень на строк 6 місяців, про що 19 лютого 2017 року було укладено письмовий договір. Відповідач отримала у позику 20909 гривень, та не повернула їх у визначений договором строк - 19 серпня 2017 року. Відсотки та пеню, у розмірі передбаченому умовами договору ОСОБА_2 також не сплатила, тому позивач змушений звернутися до суду.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала. Пояснила, що отримала у борг від ОСОБА_3 кошти у сумі 12 000 гривень, але не у лютому 2017 року, а раніше. Частину боргу вона повернула, віддавши гроші родичам ОСОБА_3 , але ніяких документів на підтвердження сплати боргу вона не має. У лютому 2017 року до неї додому приїхав позивач та надав їй для підпису незаповнений лист договору, який вона підписала. Але кошти у сумі 20909 гривень вона у борг від ОСОБА_3 не отримувала. Вона підтверджує, що підпис, який міститься у оригіналі договору позики від 19.02.2017, належить саме їй.

Суд, заслухавши сторони, дослідивши письмові докази у справі доходить висновку, що позов ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до договору позики, укладеного між сторонами 19 лютого 2017 року в смт. Талалаївка позикодавець ОСОБА_3 надав позичальнику ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 20909 гривень, строком на шість місяців з 19 лютого 2017 року по 19 серпня 2017 року зі сплатою відсотків -7 % за кожен місяць. Відповідно до п. 2.1. договору позичальник зобов`язується повернути позику позикодавцю до 19 серпня 2017 року, сплачувати 7% від суми позики за кожен місяць (п. 2.2. договору). Також згідно умов даного договору (п.2.3) за порушення строків повернення позики та відсотків позичальник зобов`язується сплачувати позикодавцю пеню в розмірі 0,4 % за кожен день прострочення платежу, що підтверджується оригіналом договору позики, який підписаний ОСОБА_3 та ОСОБА_2 із зазначенням їх паспортних даних (а.с.31).

До правовідносин, що виникли між сторонами суд застосовує наступні норми законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Приписами ст. 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст.207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що здійснений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині 1 ст. 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст. ст. 77-80 ЦПК України докази на підтвердження фактичних обставин на які посилається сторона повинні відповідати критеріям належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність взаємозв`язку та достатності.

Наданими представником позивача та дослідженими у суді належними та допустимими доказами, а саме оригіналом договору позики, укладеного 19 лютого 2017 року підтверджено факт досягнення домовленості між сторонами про отримання ОСОБА_2 позики від ОСОБА_3 у розмірі 20909 гривень на умовах строковості, платності та повернення у конкретно визначеному розмірі та виді.

У судовому засіданні відповідачка ОСОБА_2 підтвердила, що договор позики від 19 лютого 2017 року підписаний нею особисто.

ОСОБА_2 у визначений договором строк не повернула ОСОБА_3 позику і залишається боржником по зобов`язанню, що підтверджується наявністю у позивача оригіналу договору позики, укладеного 19 лютого 2017 року, який наданий суду представником позивача та долучений до матеріалів справи (а.с.31).

Натомість доказів щодо виконання зазначених у договорі умов позики відповідачка зі свого боку суду не надала.

Також відповідачка не навела та не надала доказів існування передбачених законом обставин, які є підставою для звільнення її від цивільно-правової відповідальності за невиконання взятих на себе зобов`язань.

Враховуючи викладене суд доходить висновку, що в судовому засіданні, на підставі досліджених доказів доведено факт невиконання відповідачкою ОСОБА_2 зобов`язання за договором позики від 19 лютого 2017 року, укладеного з ОСОБА_3 .

Відповідно до розрахунку боргу наданого позивачем, заборгованість ОСОБА_2 щодо сплати відсотків за договором позики від 19.02.2017 складає 52668 грн. за період із березня 2017 року по 19 березня 2020 року (а.с.5), яку він і просить стягнути з відповідачки.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору позики від 19 лютого 2017 року сторони погодили щомісячну сплату відсотків від суми позики, яку надано до 19 серпня 2017 року 7% (п.2.2 договору, а.с.31).

Ураховуючи викладене, суд вважає, що право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за позикою припиняється після спливу визначеного договором строку позики. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, проте такі вимоги позивачем не заявлялися.

Враховуючи викладене суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3 та стягнення із ОСОБА_2 на користь позивача 20909 гривень позики за договором, відсотків - в сумі 8781 гривня 78 копійок та пені в сумі 13878 гривень, а всього 43568 гривень 78 копійок.

В іншій частині вимог ОСОБА_3 слід відмовити.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову було сплачено 874,55 грн. судового збору (а.с.1), отже частка, пропорційна до задоволених позовних вимог, складає 435 грн. 69 коп. (43568,78 х 874,55/87455=435,69), які необхідно стягнути з відповідачки на користь позивача.

Керуючись ст. 12, 13, 19, 76-81, 211, 263-265, 274, 279 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 позику за договором від 19 лютого 2017 року в сумі 20909 гривень, відсотки - в сумі 8781 гривня 78 копійок, пеню в сумі 13878 гривень, а всього 43568 (сорок три тисячі п`ятсот шістдесят вісім) гривень 78 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 435 (чотириста тридцять п`ять) гривень 69 копійок у відшкодування понесених судових витрат.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_3 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання зареєстроване за адресою АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повний текст рішення суду складено 24 квітня 2020 року.

Суддя Ю.Л. Косенко