№ 2/183/1490/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2020 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Городецького Д.І.

секретаря судового засідання Пономаренко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини,-

в с т а н о в и в :

17 липня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини.

В обґрунтування вимог ОСОБА_1 посилався на те, що 02 вересня 2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Глухівського міського правління юстиції Сумської області був зареєстрований шлюбу між ним, ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , актовий запис № 203, який було розірвано рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2016 року.

Від даного шлюбу вони мають дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі виконавчого листа, виданого 10 листопада 2015 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області у відповідності до рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2015 року з нього, ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , стягуються аліменти на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02 жовтня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

Позивач зазначив в заяві, що 05 серпня 2016 року у Красногвардійському районному у місті Дніпропетровську відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області він зареєстрував шлюб з ОСОБА_4 , актовий запис № 871.

Від даного шлюбу має дитину - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Разом з дружиною та дочкою, він проживає в АДРЕСА_1 .

На обґрунтування позову ОСОБА_1 посилається на те, що на даний час він не має змоги сплачувати аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в тому розмірі, який було присуджено рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2015 року, у зв`язку зі зміною його сімейного стану, а саме народження теперішньою його дружиною доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які перебувають на його утриманні та вважає, що у нього є всі достатні підстави для зменшення розміру аліментів.

У зв`язку з наведеним, ОСОБА_1 просив суд зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на підставі рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2015 року на користь ОСОБА_2 , на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів) щомісячно до 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходів) щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 17 липня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 09 вересня 2019 року цивільну справу було направлено до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області за підсудністю.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 жовтня 2019 року відкрите провадження у справі.

Ухвалою суду від 22 січня 2020 року закрите підготовче провадження у справі, справа призначена до розгляду по суті.

11 березня 2020 року позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, згідно заяви від 06 березня 2020 року просив розглядати справу за його відсутності, позов підтримав в повному обсязі, просив суд задовольнити вимоги.

11 березня 2020 року відповідач ОСОБА_2 та її представник в судове засідання не з`явилися, згідно заяви просили розглядати справу без їх участі, в задоволенні позовних вимог просили відмовити.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні 06 березня 2020 року підтримав свої позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просив їх задовольни та зазначив, що оскільки в нього народилася дитина від другого шлюбу з ОСОБА_4 , його дружина з дитиною потребують матеріального забезпечення, а тому, подальша сплата аліментів визначених за рішенням суду на дитину від попереднього шлюбу у розмірі 1/4 частки від його заробітку щомісяця є неможливим саме в такому розмірі. Вважає, що визначення аліментів у розмірі 1/6 частки від його доходу щомісяця, у зв`язку зі зменшенням розміру, буде забезпечувати матеріальний рівень для утримання дитини, як від першого шлюбу, так і на дитину від другого шлюбу.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник в судовому засіданні 06 березня 2020 року заперечували у задоволенні позовних вимог з обсягу доказів, наданих позивачем до позову. Вважають що, вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідач ОСОБА_2 вважає, що реєстрація другого шлюбу та народження дитини від цього шлюбу не є істотною підставою для зменшення розміру сплачуваних позивачем аліментів. Розмір стягуваних із позивача аліментів встановлений рішенням суду не є завищеним та відповідає вимогам закону, окрім того відповідачем, як вважає ОСОБА_2 , жодним чином не підтверджено, що його матеріальний стан погіршився і станом на подання позову до суду він є неплатоспроможним. Просила суд у позові відмовити повністю за необґрунтованістю.

Суд, заслухавши позивача та відповідача, дослідивши надані сторонами докази, приходить до наступного.

За вимогами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. ст. 76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Судом встановлено, що 02 вересня 2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Глухівського міського правління юстиції Сумської області був зареєстрований шлюбу між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , актовий запис № 203, який було розірвано рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2016 року.

Від даного шлюбу сторони мають дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі виконавчого листа, виданого 10 листопада 2015 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області у відповідності до рішення Новомосковського міськрайонного суду дніпропетровської області від 26 жовтня 2015 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , стягуються аліменти на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02 жовтня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

Встановлено, що 05 серпня 2016 року у Красногвардійському районному у місті Дніпропетровську відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області позивач ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_4 , актовий запис № 871, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серія НОМЕР_1 від 05 серпня 2016 року.

Від даного шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 мають дитину - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_2 від 14 листопада 2017 року.

В судовому засіданні також було встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 2016 року є військовослужбовцем на контрактній основі та отримує середній дохід в розмірі 21 000,00 грн. на місяць.

26 грудня 2018 року позивач набув право власності на земельну ділянку загальною площею 20 000 м2.

24 січня 2019 року позивач придбав автомобіль Scoda Octavia A7 вартістю 288 686,00 грн.

Згідно декларації за 2018 рік, заробітна плата за місцем роботи ОСОБА_1 складала 228 168,00 грн.

Дружина позивача ОСОБА_4 має в користуванні та у власності земельні ділянки, рухоме та нерухоме майно, окрім основного місця робити, також отримує дохід від підприємницької діяльності, який за 2018 рік склав 368 000,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено в судовому засіданні, позивач має задовільний стан здоров`я, є працездатною особою, має належний матеріальний стан, що за переконанням суду дозволяє позивачу виконувати свої зобов`язання щодо сплати аліментів в розмірі, визначеному судом.

Звертаючись з позовом до суду, ОСОБА_1 фактично не вказав обставин, що мають істотне значення для зменшення розміру аліментів та зміни способу стягнення, як і не надав доказів про погіршення його матеріального стану та стягувача (першої дружини).

Посилання позивача, як на підставу для зменшення розміру стягуваних аліментів, на те, що він створив іншу сім`ю, в якій народилася дитина, суд до уваги не бере, оскільки доказів про те, що його матеріальний стан погіршився суду надано не було.

Окрім того, в судовому засіданні також було встановлено, що відповідач ОСОБА_2 працює в санстанції лаборантом та отримує заробітну плату на місяць в розмірі 4100,00 грн., що значно є нижчою від доходів позивача.

Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить належне її утримання.

Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до ч.1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом України у справі № 6-143цс13, з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

За змістом ст. 180 СК України, обов`язок надавати утримання неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років, покладається на батьків.

Відповідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Також аналогічні рекомендації з цих підстав викладені у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Згідно п. 23 Пленум Верховного Суду України у постанові №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначив, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

При цьому, з аналізу статті 192 СК України й наданих Пленумом Верховного Суду України роз`яснень вбачається, що зміна розміру аліментів є правом, а не обов`язком суду, тобто суд, виходячи з конкретних обставин справи, може задовольнити позов про зміну розміру аліментів (повністю або частково) або відмовити в задоволенні позову.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України).

Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки статті 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", стаття 183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", стаття 184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі").

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року N 6-143цс13.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів, суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

У розумінні статті 81 ЦПК України та наведених вище норм СК України мається на увазі необхідність саме ініціатору позову доводити обставини змін в його особистому житті, зокрема у матеріальному становищі, сімейному стані, здоров`я або ж вказати на інші випадки, що виникли після винесення судового рішення або досягнення домовленості між батьками про способи виконання своїх обов`язків щодо дітей, що можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів.

Відповідно ч.1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 та ч. 8 ст. 7 СК України, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно ст. ст. 7, 155 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

В той же час, на виконання вимог статей 12, 81 ЦПК України, позивач не довів суду, що його матеріальний або сімейний стан змінилися настільки, що унеможливлює виплату ним аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходів) щомісяця, що могло б бути підставою для зменшення розміру аліментів, визначеного за судовим рішенням або ж зміни способу їх стягнення.

На підставі викладеного та враховуючи, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів, які б свідчили, що в нього значно змінилось матеріальне становище та за своїм матеріальним станом або ж через стан здоров`я він не здатен сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі визначеного судом, підстав для зменшення розміру аліментів у суду немає, а тому суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки вимоги позивача є необґрунтованими та належними доказами не підтверджені.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За вимогами ч.7 ст. 141 ЦПК України, у разі залишення позову без задоволення, позивача, звільненого від сплати судових витрат, то судові витрати компенсуються за рахунок держави.

При зверненні до суду з позовною заявою позивач ОСОБА_1 був звільнений від сплати судового збору на підставі п.п. 12, 14 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», оскільки є військовослужбовцем та учасником бойових дій.

У зв`язку з наведеним, судові витрати слід компенсувати за рахунок держави.

На підставі викладено та керуючись ст. ст. 150,179,180,181,182, 192 СК України, ст.ст. 76-81, 89, 141, 258-259, 263-268, 273, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини - відмовити.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Учасники справи:

- позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ; фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 ;

- відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути поданою до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складене 11 березня 2020 року.

Суддя Д.І. Городецький