Справа № 526/2711/19
Провадження № 2/526/149/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2020 року Гадяцький районний суд Полтавської області в складі

головуючої судді Тищенко Л. І.

з участю секретаря Синепол С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Гадяч у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Гадяцької міської ради, третя особа приватний нотаріус Гадяцького районного нотаріального округу Полтавської області Заєць Н.М. про визнання права власності на майно у порядку спадкування за заповітом,

в с т а н о в и в:

до суду звернуласьОСОБА_1 з позовною заявою доГадяцької міської ради провизнання права власності на майно у порядку спадкування за заповітом.

У позовній заяві позивач вказує, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 спільно володіли квартирою за адресою: АДРЕСА_1 . Їм також належав гараж, що фактично відноситься до вищевказаної квартири, але має іншу адресу: АДРЕСА_2 .

Рішенням виконавчого комітету Гадяцької міської ради народних депутатів № 232 від 15 вересня 1989 року ОСОБА_2 був переданий у користування сарай ОСОБА_4 , який ОСОБА_2 переобладнав у гараж. Законодавство, яке діяло на той час, не передбачало правовстановлюючих документів на гараж.

Земельна ділянка під гаражем не приватизовувалась.

Після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , його дружина ОСОБА_3 отримала 1/2 частину квартири і стала одноосібно володіти майном відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого Гадяцькою державною нотаріальною конторою 19 жовтня 1999 року за № 2038 та на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 12 березня 1999 року відділом приватизації житла виконавчого комітету Гадяцької міської ради.

Фактично ОСОБА_3 отримала у спадщину і Ѕ частину гаража, але не оформила свідоцтво про право на спадщину на своє ім`я.

01 грудня 1999 року ОСОБА_3 склала заповіт, відповідно до якого заповіла все майно їй та ОСОБА_5 у рівних долях.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла.

Протягом шестимісячного терміну, як того вимагає закон, вона звернулась до приватного нотаріуса Гадяцького районного нотаріального округу Полтавської області Заєць Н.М. з заявою про прийняття спадщини, а ОСОБА_5 відмовилась від спадщини на її користь.

27 серпня 2019 року вона отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на належну спадкодавцю квартиру та розпорядилася нею шляхом продажу.

Позивач немає можливості розпорядитися фактично належним їй гаражем, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та змушена звернутися до суду з позовом про визнання права власності на майно у порядку спадкування за заповітом.

Позивач ОСОБА_1 надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Представник відповідачаГадяцької міської ради у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Третя особа приватний нотаріус Гадяцького районного нотаріального округу Заєць Н.М. у судове засідання не з`явилась, направила заяву про розгляд справи без її участі, проти позовних вимог позивача не заперечує.

Підстав для відкладення розгляду справи, передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України, судом не встановлено.

Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Гадяцької міської ради про визнання права власності на майно у порядку спадкування за заповітом підлягають до задоволення, з таких підстав.

Зі змісту рішення виконавчого комітету Гадяцької міської ради народних депутатів від 15.09.1989 № 232 «Про надання дозволу ОСОБА_4 на переоформлення права користування господарським сараєм ОСОБА_2 » вбачається, що ОСОБА_4 , на підставі рішення виконкому Гадяцької міської ради народних депутатів № 195 від 25.08.1983 надавався дозвіл на будівництво сараю по АДРЕСА_3 . У зв`язку зі зміною місця проживання ОСОБА_4 дозволено передати в користування належний йому господарський сарай ОСОБА_2 , жителю АДРЕСА_3 .

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 жовтня 1999 року, посвідченого державним нотаріусом Гадяцької державної нотаріальної контори, спадкоємцем майна ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 є дружина ОСОБА_3 , що проживає в АДРЕСА_4 . Спадкове майно, на яке видано це свідоцтво складається з Ѕ частини квартири за адресою: АДРЕСА_4 .

01 грудня 1999 року ОСОБА_3 на випадок смерті зробила розпорядження: все її майно заповіла ОСОБА_5 та ОСОБА_1 в рівних долях. Даний заповіт посвідчено державним нотаріусом Гадяцької державної нотаріальної контори та зареєстровано в реєстрі за № 2283.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Гадяцьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно повідомлення приватного нотаріуса Гадяцького районного нотаріального округу Заєць Н.М. від 23.12.2019, у відповідності до документів наявних у спадковій справі, спадщину за заповітом, посвідченим 01.12.1999 Гадяцькою державною нотаріальною конторою за реєстровим № 2283, прийняла ОСОБА_1 .

ОСОБА_5 , якій цим же заповітом спадкодавець заповідала майно, відмовилася від спадщини на користь ОСОБА_1 .

Зі змісту свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27 серпня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Гадяцького районного нотаріального округу Полтавської області Заєць Н.М. вбачається, що спадкоємцем зазначеного у заповіті майна ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_1 . Спадщина, на яку видано це свідоцтво складається з недоотриманої пенсії в розмірі 2513 грн 75 коп.

Згідно договору купівлі-продажу від 03 вересня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Заєць Н.М., зареєстрованого в реєстрі за № 1761, ОСОБА_1 продала, а ОСОБА_6 купив квартиру АДРЕСА_4 .

Квартира, що є предметом цього договору, належить продавцю на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого приватним нотаріусом Гадяцького районного нотаріального округу Полтавської області Заєць Н.М. 27 серпня 2019 року за реєстровим № 1699.

Постановою приватного нотаріуса Гадяцького районного нотаріального округу Заєць Н.М. від 29.08.2019 позивачу ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на гараж по АДРЕСА_2 , після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 , у зв`язку з відсутністю державної реєстрації права власності на вищевказане нерухоме майно.

Відповідно до довідки ПП Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» від 05.08.2019 № 7849, реєстрація права власності на гараж за адресою: АДРЕСА_2 , станом на лютий 2004 року не проводилась.

Згідно довідки відділу у Гадяцькому районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 30.09.2019 № 590/103-19, ОСОБА_2 не видавався державний акт на право приватної власності на землю.

У технічному паспорті на гараж по АДРЕСА_2 , виготовленому станом на 23.07.2019, гараж позначений літ. Б, погріб літ. б, рік спорудження - 1983.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:

1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;

2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Відповідно до п. 1 Інформаційного Листа Вищого спеціалізованого суду України з цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування» № 9 10-1387/0/4-12 від 27.09.2012 року, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Отже, право власності на гараж набувається в порядку, який існував на час його будівництва.

Як вбачається з матеріалів справи, на час виділення земельної ділянки ОСОБА_4 під будівництво сараю, завершення його будівництва у 1983 році, а також на дату переоформлення права користування вказаним господарським сараєм у 1989 році, за результатами якого право користування даною господарською будівлею перейшло до ОСОБА_2 , який у подальшому переобладнав сарай у гараж,питання реєстрації права власності регулювались Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі Наказу Держжитлокомунгоспу № 56 від 13.12.95, та не містила положень щодо необхідності введення в експлуатацію та реєстрацію гаража як окремого об`єкта.

Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, реєстрацію будинків із обслуговуючими будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР провадили бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих рад депутатів трудящих. Об`єктами реєстрації були будинки та домоволодіння з окремим порядковим номером на вулиці, провулку, площі. Реєстрації підлягали всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу Української РСР, що належали місцевим радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належали громадянам на праві особистої власності.

Відповідно до примітки п. 4 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, різні службові будівлі та споруди (сараї, літні кухні та ін.) не можна реєструвати окремо від жилого будинку.

На виконання постанови КМУ від 27 лютого 1995 року № 150 "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України" були прийняті Правила державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року № 56, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за № 31/1056. Правила встановлювали порядок державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб. До об`єктів нерухомого майна, що підлягали державній реєстрації, відносяться: жилі будинки (домоволодіння), розташовані на земельній ділянці під окремим порядковим номером на вулиці, площі, провулку; нежилі будинки, дачі, садові будинки, гаражі, будівлі виробничого, господарського, соціально-побутового та іншого призначення, розташовані на окремих земельних ділянках; вбудовані в жилі будинки нежилі приміщення (як частини цього будинку); квартири в багатоквартирних будинках.

Таким чином, на час передачі у користування ОСОБА_2 сараю, який останній переобладнав у гараж, що входить до складу спадщини після померлої ОСОБА_3 , законом не були встановлені вимоги щодо прийняття в експлуатацію та реєстрацію господарських будівель, у тому числі і гаражів.

Статтями 1216, 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язків, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Згідно ч. 4 ст. 25 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті, у зв`язку з чим на даний час неможливо належним чином оформити право власності на гараж по АДРЕСА_2 , який належав померлому ОСОБА_2 , спадщину після якого прийняла дружина ОСОБА_3 , але не оформила спадкових прав на вказане нерухоме майно, що дало б можливість позивачу отримати свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 у приватного нотаріуса.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності виникає на підставах, не заборонених законом, і вважається придбаним правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність придбання права власності не встановлена судом.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що є всі правові підстави для задоволення позову та визнання за позивачем права власності на гараж за адресою: АДРЕСА_2 .

Керуючись п. 1 ч. 2 ст. 16, ст.ст. 331, 328, 1261, 1296 ЦК України, ст.ст. 12, 81, 211, 247, 263-265 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Позовні вимогиОСОБА_1 до Гадяцької міської ради, третя особа приватний нотаріус Гадяцького районного нотаріального округу Полтавської області Заєць Н.М. про визнання права власності на майно у порядку спадкування за заповітом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно, що залишилось після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 у порядку спадкування за заповітом, а саме на гараж, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , позначений у технічному паспорті літ. «Б» з погребом літ. «б».

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду через Гадяцький районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Відповідно до п. 3 Розділу XII ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Відомості, що не проголошуються:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання (перебування): АДРЕСА_6 .

Відповідач Гадяцька міська рада, адреса: вул. Лесі Українки, 3, м. Гадяч Полтавської області.

Третя особа приватний нотаріус Гадяцького районного нотаріального округу Заєць Ніна Миколаївна, адреса: АДРЕСА_7.

Головуючий Л. І. Тищенко