П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2020 року м. Київ

Справа № 22-356 Головуючий у1-й інстанції - Горбенко Н. О.

Унікальний № 759/10375/19 Доповідач - Пікуль А. А.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Пікуль А. А.

суддів Гаращенка Д. Р.

Невідомої Т. О.

за участю секретаря Пузикової В. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «Гарант» на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2019 року у справі за заявою ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «Гарант», ОСОБА_6 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Приватний нотаріус Татаринцева Євгенія Анатоліївна, Приватний нотаріус Коптєлова Оксана Ростиславівна, ОСОБА_5 , про визнання правочину недійсним та відновлення становища, яке існувало до порушення права приватної власності, шляхом віндикаційної вимоги про витребування житлової нерухомості,-

у с т а н о в и л а:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ТОВ «Колекторська компанія «Гарант», ОСОБА_6. , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Приватний нотаріус Татаринцева Є. А., Приватний нотаріус Коптєлова О. Р., ОСОБА_5 , про визнання правочину недійсним та відновлення становища, яке існувало до порушення права приватної власності, шляхом віндикаційної вимоги про витребування житлової нерухомості, в якому, з урахуванням уточнень, просила визнати недійсним договір № 0555 від 24 листопада 2015 року купівлі-продажу квартири за адресою АДРЕСА_1 , укладений між ТОВ «Колекторська компанія «Гарант» та ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Татаринцевою Є. А., відновити становище, яке існувало до порушення права позивача на приватну власність житлової нерухомості шляхом віндикації нерухомості за положеннями ст. 387 або 388 ЦК України із поверненням у користування позивача однокімнатної квартири, відновити право власності позивача на квартиру за адресою АДРЕСА_1 на підставі реєстраційного посвідчення Київського міського БТІ № 136/2554 від 29 березня 1999 року шляхом внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей щодо права власності позивача та скасування записів у Держреєстрі про право власності ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6.

Одночасно ОСОБА_1 звернулась із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну квартиру АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00), заборони передавати право оренди третім особам, надавати у заставу, іпотеку, реєстрацію місця проживання у спірній квартирі, мотивуючи тим, що її позовними вимогами до ТОВ «Колекторська компанія «Гарант», ОСОБА_6. , треті особи, що не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Приватний нотаріус Татаринцева Є. А., Приватний нотаріус Коптєлова Щ. З., ОСОБА_5 , є визнання правочину недійсним та відновлення становища, яке існувало до порушення права приватної власності, шляхом віндикаційної вимоги про витребування житлової нерухомості, а саме квартири АДРЕСА_2 із незаконного володіння.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2019 року заяву задоволено частково. Вжито заходи забезпечення позову у вигляді арешту квартири АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 0), що зареєстрована на праві власності за ОСОБА_6. та заборонено реєстрацію місця проживання у цій квартирі.

Не погодившись з ухвалою суду, ТОВ «Колекторська компанія «Гарант» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення процесуального права, що призвело до постановлення незаконної та необґрунтованої ухвали, просить ухвалу районного суду скасувати та ухвалити рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову (а.с.53-56).

У своєму відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказує, що з апеляційної скарги не зрозуміло, які саме права та законні інтереси ТОВ «Колекторська компанія «Гарант» порушено оскаржуваною ухвалою, у ТОВ «Колекторська компанія «Гарант» немає ніяких прав стосовно спірної нерухомості, вказана скарга подана з метою затягування процесу. Також вказує, що у даному випадку відсутні підстави зустрічне забезпечення позову не підлягає застосуванню.

В суд апеляційної інстанції ОСОБА_1 , представник ТОВ «Колекторська компанія «Гарант», ОСОБА_6. , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Приватний нотаріус Татаринцева Є. А., Приватний нотаріус Коптєлова О. Р. не з`явились, про місце та час апеляційного розгляду повідомлені належним чином. Зокрема, особа, яка подала апеляційну скаргу, - ТОВ «Колекторська компанія «Гарант», повідомлена судом 13 січня 2020 року о 12 год. 13 хв. за електронною адресою, зазначеною у апеляційній скарзі (а.с.66-67).

Суд ухвалив розглядати справу у відсутність указаних осіб, оскільки відповідно до положень частини 2 статті 372 ЦПК неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А. А., пояснення ОСОБА_5 , який заперечував проти апеляційної скарги та просив суд залишити її без задоволення, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія доходить висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судовим розглядом встановлено, що згідно з інформацією Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_6. на праві власності належить квартира АДРЕСА_2 .

Задовольняючи частково заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, районний суд виходив з того, що заявлений позивачем позов є позовом майнового характеру, а невжиття заходу забезпечення позову може у подальшому ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду на випадок задоволення позову, тому суд вважав доцільним і необхідним застосувати захід забезпечення у вигляді арешту спірної квартири та заборони реєстрації місця проживання у цій квартирі.

При перевірці указаних висновків районного суду у контексті доводів апеляційної скарги ТОВ «Колекторська компанія «Гарант» апеляційний суд виходить з наступного.

Всі висновки суду першої інстанції, мотиви, з яких суд вважав встановленою наявність правових підстав для часткового задоволення заяви про забезпечення позову, нормативно-правові акти, якими керувався суд при постановленні ухвали, повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваної ухвали (а.с.53).

Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду щодо заяви про забезпечення позову, апеляційна скарга не містить.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб та забороною вчиняти певні дії.

Як зазначено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з роз`ясненнями п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У даному випадку з матеріалів справи убачається, що предметом позову є квартира АДРЕСА_2 , позивач просить про визнання договору№ 0555 від 24 листопада 2015 року купівлі-продажу вказаної квартири недійсним та відновлення права власності позивача на вказану квартиру.

Ураховуючи кількість відповідачів у даній справі, яка свідчить про кількість операцій/угод щодо спірного майна, колегія суддів відхиляє доводи скарги щодо відсутності доказів, які б свідчили про намір відповідача вчинити дії, які в майбутньому можуть ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення та погоджується з висновком районного суду щодо необхідності забезпечення позову, оскільки, ураховуючи кількість випадків перепродажу квартири, позивач має обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може істотно ускладнити або зробити неможливим виконання можливого рішення суду про задоволення заявленого позову.

Доводи апеляційної скарги щодо зустрічного забезпечення колегія суддів відхиляє, оскільки накладання арешту на квартиру не тягне за собою вибуття цього майна з володіння особи, за якою майно зареєстроване на праві власності, що виключає наявність реальних збитків, отже районний суд обґрунтовано не застосував зустрічне забезпечення.

Доводи скарги відносно того, що заборона реєстрації місця проживання йде в супереч з вимогами Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», колегія суддів відхиляє, оскільки в апеляційній скарзі не обґрунтовано яким саме чином тимчасова заборона реєстрації місця проживання в квартирі АДРЕСА_2 порушує права ТОВ «Колекторська компанія «Гарант». З оскаржуваної ухвали убачається, що арешт накладено на квартиру, яка зареєстрована на праві власності за ОСОБА_6. , котрою вказана ухвала не оскаржена.

Натомість колегія суддів вважає за доцільне зазначити, що спір у даній справі виник з приводу визнання недійним договору № 0555 від 24 листопада 2015 року купівлі-продажу квартири за адресою АДРЕСА_1 та відновлення права власності на неї, включаючи право володіння і користування

Отже, ураховуючи позовні вимоги та обставини справи, реєстрація місця проживання у спірній квартирі під час розгляду справи може значно ускладнити чи зробити неможливим виконання можливого рішення в частині витребування майна.

За таких обставин районний суд дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для задоволення цієї частини заяви про забезпечення позову.

З огляду на все вищенаведене доводи апеляційної скарги про те, що на спірну квартиру вже накладений арешт у рамках кримінального провадження, правового значення для вирішення питання не мають.

Інших доводів щодо неправильності оскаржуваної ухвали апеляційна скарга ТОВ «Колекторська компанія «Гарант» не містить.

Враховуючи викладене, апеляційний суд доходить висновку про те, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст. ст. 367-368, 374-375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Колекторська компанія «Гарант» залишити без задоволення.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 31 січня 2020 року.

Головуючий А. А. Пікуль

Судді Д. Р. Гаращенко

Т. О. Невідома