КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

16 грудня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розглядуцивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Ігнатченко Н.В.,

за участі секретаря Тимошевської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 17 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

.

у грудні 2018 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому просив усунути перешкоди у користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_1 шляхом визнання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а також зняти ОСОБА_1 з реєстраційного обліку у цій квартирі.

В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що він є власником вказаної квартири на підставі договору купівлі-продажу від 22.09.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Миргородською Н.Г.

В даний момент в квартирі проживають відповідачі - ОСОБА_1 , місце проживання якої зареєстровано у вказаній квартирі, та її батько - ОСОБА_4 .

Врегулювати питання добровільного виселення відповідачів із займаної квартири в досудовому порядку не вдалося.

Зазначав, що факт реєстрації відповідача в квартирі, що належить йому на праві власності, порушує його майнові права та позбавляє можливості у повній мірі користуватись належною йому квартирою, сприяє накопиченню заборгованості за комунальні послуги, які відповідачі свідомо не сплачують.

Посилаючись на зазначені обставини, просив позов задовольнити.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 17 березня 2020 року позов задоволено. Усунуто перешкоди у здійсненні права користування ОСОБА_3 квартирою АДРЕСА_2 шляхом визнання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування даним житловим приміщенням. Знято ОСОБА_1 з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_3 .

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 704,80 гривень.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 14 серпня 2020 року задоволено заяву ОСОБА_3 про роз`яснення рішення Святошинського районного суду міста Києва від 17 березня 2020 року та визначено, що усунення перешкод у користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_3 є підставою як для знаття ОСОБА_1 з реєстраційного обліку, так і виселення без надання іншого житлового приміщення. Резолютивна частина щодо усунення перешкод не підлягає самостійному виконанню без резолютивної частини щодо виселення та зняття з реєстраційного обліку.

Крім того, ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 14 серпня 2020 року в абзацах другому та третьому резолютивної частині рішення виправлено описку та викладено зазначені абзаци у наступній редакції: «Усунути перешкоди у здійсненні права користування ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , квартирою АДРЕСА_2 шляхом визнання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право на користування даним житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_2 , виселення без надання іншого житлового приміщення.

Зняти ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з реєстраційного обліку з квартири АДРЕСА_2 ».

05 серпня 2020 року з апеляційною скаргою на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 17 березня 2020 року звернувся представник відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_4 - ОСОБА_2 . Вважає рішення Святошинського районного суду міста Києва від 17 березня 2020 року незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Щодо порушень процесуального законодавства, допущених судом першої інстанції, зазначив наступне.

Судове засідання по розгляду даної справи було призначено на 17.03.2020 року.

16.03.2020 року учасникам судових справ у Святошинському районному суді м. Києва офіційними каналами, шляхом розміщення на офіційному сайті суду та на інформаційному стенді у приміщенні Святошинського суду, доведено наказ №34/од від 16.03.2020р. «Про впровадження протиепідемічних заходів», згідно якого рекомендовано учасникам судових процесів подавати до суду в електронному вигляді на електронну адресу суду, поштовим зв`язком, через особистий кабінет в системі «Електронний суд» заяви про розгляд справ у їхній відсутності за наявними в справі матеріалами, або відкласти судове засідання на час карантину.

Під час прибуття до Святошинського районного суду 16.03.2020 року представник відповідачів був ознайомлений із оголошенням, розміщеним біля кабінету судді Миколаєць І.Ю., згідно якого «розгляд справ буде проводитись за наявності заяв, які подаються до канцелярії суду про розгляд справи за їх відсутності. У інших випадках, розгляд справи буде відкладено».

У зв`язку з отриманими роз`ясненнями працівників Святошинського районного суду м. Києва, керуючись наказом Святошинського районного суду м. Києва №34/од від 16.03.2020 року, а також листом Ради суддів України від 16.03.2020 року №9рс- 186/20, представником відповідачів 16.03.2020 року до Святошинського районного суду м. Києва направлено засобами електронного зв`язку клопотання про відкладення розгляду справи.

Однак, 17.03.2020 року суд першої інстанції розглянув справу за відсутності сторін та представників сторін, зазначивши у рішенні про відсутність передбачених ч. 2 статті 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи.

На думку заявника, сторона відповідачів таким чином була позбавлена права на судовий захист.

Щодо порушення норм матеріального права, представник відповідачів зазначає, що вирішення судом питання про втрату права користування житловим приміщенням було передчасним за відсутності остаточного судового рішення по справі №759/19834/18 за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_4 до ТОВ «Фінансова компанія «Єврокредит», третя особа - ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_3 , укладеного22.09.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Єврокредит» та ОСОБА_3 .

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку, передбаченому статтею 360 ЦПК України до суду апеляційної інстанції не надходило.

В судовому засіданні по розгляду апеляційної скарги представник відповідачів адвокат Макучкін Д.В. повідомив суд апеляційної інстанції про те, що відповідач ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 . Заявив клопотання про зупинення провадження у даній справі до розгляду Святошинським районним судом м. Києва цивільної справи №759/13096/20 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Єврокредит» про визнання договору купівлі-продажу недійсним, третя особа: ОСОБА_3 .

Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали, додані до письмового клопотання, апеляційний суд дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотання у зв`язку із відсутністю передбачених положеннями статті 251 ЦПК України обов`язкових підстав для зупинення провадження по справі.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі: об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Аналізуючи наведену норму можна дійти висновку, що законодавець вказав про неможливість посилання суду на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Отже, за змістом указаної норми підставою зупинення провадження у справі є виключно об`єктивна неможливість встановлення судом обставин (фактів), які є предметом судового розгляду, та їх оцінку, без вирішення іншої справи.

Як вбачається із матеріалів справи, предметом спору є захист майнових прав власника ОСОБА_3 шляхом усунення перешкод у вільному користуванні та розпорядженні своїм майном, які створюють відповідачі. Розглядаючи спір, суд має перевірити законність підстав проживання відповідачів у квартирі, яка належить на праві власності позивачу. При цьому, в матеріалах справи наявні докази, подані сторонами, які дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), як щодо підтвердження права власності позивача, так і щодо користування відповідачами спірним майном.

З огляду на вказане, відсутні підстави, передбачені пунктом 6 частини першої статті 251 ЦПК України для зупинення провадження по справі.

Інших клопотань заявлено не було.

Представники відповідача ОСОБА_1 - адвокати Дейнегін С.М., Макучкін Д.В. підтримали апеляційну скаргу, з підстав, зазначених у ній. Просили скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Представник позивача ОСОБА_3 - адвокат Гурез І.О, проти задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на безпідставність її доводів. Просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам закону відповідає не в повній мірі.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 набув право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 на підставі договору купівлі-продажу квартири № НМІ 496377 від 22.09.2017р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, Миргородською Н.Г. та укладеноговідповідно до ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

Попередніми власниками вказаної квартири були ОСОБА_5 та ОСОБА_4 в рівних частинах, які передали належне їм на праві власності нерухоме майно в іпотеку ПАТ «БАНК КІПРУ» згідно Іпотечного договору, посвідченого Бочаровою С.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 26.11.2020 року за реєстровим №4329, укладеного з метою забезпечення зобов`язань, що випливають із Кредитного договору №14/12-909/2010 від 26 листопада 2010 року, укладеного між ПАТ «Банк КІПРУ» та ОСОБА_1 (а.с. 52-54)

В подальшому, право вимоги за вказаним Іпотечним договором було відступлено ТОВ «ФК «ЄВРОКРЕДИТ» згідно дубліката Договору про відступлення права вимоги за Іпотечним договором, посвідченого Апатенко М.А., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 19.07.2017 року за реєстровим №533.(а.с. 7-9)

З матеріалів справи також вбачається, що постійне місце проживання ОСОБА_1 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 з 07.09.2010 року до дня звернення до суду із даним позовом.(а.с. 12)

Місце проживання відповідача ОСОБА_4 за вказаною адресою було зареєстроване з 10.03.1992 року по 11.10.2017 року. (а.с. 13)

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_3 зазначав, що у відповідачів немає встановлених законом підстав користуватися житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_2 , яка належить йому на праві власності.

У статті 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 383 ЦК та статтею 150 ЖК Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання членів їх сімей та інших осіб,мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Статтею 391 ЦК визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення прав власника і об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав.

Задовольняючи заявлені позовні вимоги, суд першої інстанції вважав обґрунтованими доводи позивача щодо наявності підстав для усунення перешкод для нього, як для власника нерухомого майна, у здійсненні свого права на користування та розпорядження. І такі висновки є вірними.

В той же час, місцевий суд не дав належної оцінки тій обставині, що позивач, ОСОБА_3 у своєму позові вимог про виселення відповідачів із займаного ними житлового приміщення не заявляв, а просив визнати ОСОБА_1 та ОСОБА_4 такими, що втратили право на користування жилим приміщенням та зняти ОСОБА_1 з реєстраційного обліку в цій квартирі.

Згідно з частиною 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Таким чином, при внесенні виправлень у резолютивну частину рішення суду шляхом постановлення відповідної ухвали від 14 серпня 2020 року, та зазначаючи про виселення відповідачів без надання іншого житлового приміщення, суд першої інстанції, в порушення вимог ч. 1 статті 13 ЦПК України, вийшов за межі заявлених позовних вимог, що є підставою для скасування рішення у зазначеній частині.

Крім того, судом першої інстанції належним чином не перевірено обґрунтованості заявлених позовних вимог до ОСОБА_4 та не встановлено, чим саме відповідачем ОСОБА_4 створюються перешкоди позивачу ОСОБА_3 у користуванні належним йому на праві власності майном на момент звернення до суду із даним позовом.

Матеріалами справи встановлено, що станом на день подання позову до суду ОСОБА_4 не був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , оскільки знятий з реєстрації за вказаною адресою з 11.10.2017 року (а.с. 13)

За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Оскільки позивач ОСОБА_3 не надав суду жодних доказів на підтвердження факту створення ОСОБА_4 перешкод у користуванні нерухомим майном, рішення суду першої інстанції в цій частині також підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні вимог до ОСОБА_4 .

Відповідно до вимог ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на вказане, перевіряючи обґрунтованість доводів апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про її часткове задоволення шляхом скасування оскаржуваного рішення в частині виселення без надання іншого приміщення ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , а також в частині задоволення вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку та ухвалення в цій частині нового судового рішення про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції в частині вимог до ОСОБА_1 є законним, обґрунтованим та підстав для його скасування в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 268, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 та ОСОБА_4 - ОСОБА_2 задовольняємо частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 17 березня 2020 рокускасувати в частині виселення без надання іншого приміщення ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , а також в частині задоволення вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким в задоволенні вказаних позовних вимог - відмовити.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 17 березня 2020 року в частині визнання ОСОБА_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_2 та зняття її з реєстраційного обліку за вказаною адресою - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 21 грудня 2020 року.

Суддя-доповідач Таргоній Д.О.

Судді: Голуб С.А.

Ігнатченко Н.В.