Справа № 629/6520/19
Номер провадження 2-о/629/37/20
28.01.2020 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області у складі головуючого судді Каращука Т.О., за участю секретаря судового засідання - Котяй А.Ю., розглянувши в порядку окремого провадження в м.Лозова заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Лозівський районний відділ Головного управління державної міграційної служби України в Харківській області, про встановлення факту, що має юридичне значення,
Заявник звернулася до Лозівського міськрайонного суду Харківської області із заявою, в якій просить встановити факт, її постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року. Заяву ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Ленінакан, Гукасянівський район, Вірменська РСР. Разом з батьками ОСОБА_1 мешкала у житловому будинку без номеру, без назви вулиці АДРЕСА_1 . З 1963 року по 1973 рік заявник навчалася у школі в центрі Гукасянського району. У 1977 році зустріла майбутнього чоловіка, з яким в подальшому уклала шлюб та народила дітей. У травні 1989 року вона з чоловіком та сином поїхала на Україну в Харківську область, Лозівський район, с.Чернігівське. Так як в с.Чернігівське роботи та житла не було, чоловік поїхав по селах та знайшов роботу в с.Полтавське Лозівського району, Харківської області, де їм дали колгоспний будинок. У 1993 році чоловік заявника їздив до Грузії та забрав доньку на Україну. ОСОБА_1 працювала дояркою в КСП «Жовтень» до 18.08.1998 року. 09.12.2004 року рішенням Лозівським міськрайонним судом Харківської області було встановлено факт проживання заявника та її чоловіка в с.Чернігівське Лозівського району Харківської області в Україні з 1989 року. З мотивувальної частини вказаного рішення вбачається, що судом встановлено, що їх родина дійсно проживала без прописки з 1989 року по 1997 рік у колгоспному будинку в АДРЕСА_2 . На підставі вказаного рішення чоловік заявника отримав паспорт та зареєстрував своє місце проживання. Заявник неодноразово зверталася до територіального підрозділу ДМС України в Харківській області, однак їй відмовляли у прийнятті громадянства України та видачі паспорта, аргументуючи це тим, що в рішенні вказано , що вона проживала в Україні з 1989 року, однак не зазначено, що заявник постійно проживала станом на 24.08.1991 рік. У зв`язку з викладеним, заявник звернулася до суду для встановлення вказаного факту.
13.01.2020 року було відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження та призначено судове засідання.
Заявник в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності.
Представник заінтересованої особи Красноруцька Р . Н. до судового засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, проти заявлених вимог не заперечувала.
Відповідно до ст.247 ЦПК України, фіксація судового засідання не проводилась. Не явка сторін не перешкоджає розгляду справи.
Суд, вивчивши матеріали заяви, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вважає заяву такою обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , в м.Ленінакан, Гукасянівський район, Вірменська РСР, про що свідчить свідоцтво про народження(а.с.5-6).
09.09.1980 року ОСОБА_4 уклала шлюб з
ОСОБА_5 та взяла прізвище чоловіка, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 (а.с.7-8).
Згідно довідки Посольства Республіки Арменія в Україні від 12.04.2016 року(а.с.9), відомості щодо громадянства, реєстрації ОСОБА_1 відсутні.
Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 09.12.2004 року(а.с.10-11), встановлено, що ОСОБА_1 , проживає в Україні з 1989 року.

Відповідно до довідки Царедарівського старостинського округу Лозівської міської ради Харківської області від 20.11.2019 року(а.с.16), заявник мешкала без прописки з 1989 року по 1997 рік за адресою: АДРЕСА_2 колгоспний АДРЕСА_3 ). Також даний факт підтверджують пояснення свідків(а.с.17-19)

Згідно ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Наведений у ст.315 ЦПК України перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним.

Відповідно до ч 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Листом Верховного суду України від 01.01.2012 про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз`яснено, що суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 р.

Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, який має юридичне значення.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

В силу ст. 17 Цивільного кодексу Української РСР від 18 липня 1963 року місцем проживання визнається те місце, де громадянин постійно або переважно проживає.

Стаття 1 ЗУ «Про громадянство» дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи

тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Підстави та порядок встановлення належності до громадянства, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади урегульовані Законом України "Про громадянство України" від 18.01.2001 р. № 2235-ПІ (далі закон), Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 р. № 215 "Питання організації виконання Закону України "Про громадянство України" (із змінами).

За положеннями ч. 1 ст. 8 Закону та п. п. 25,44 Порядку для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УPCP) (частина перша статті 8 Закону, подає документи, передбачені підпунктами "а" - "в" пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях. У разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Таким чином, надані заявником докази суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета доказування, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують факт проживання заявника на території України.

Приймаючи до уваги те, що встановлення факту постійного проживання на території України має для заявника юридичне значення та необхідне їй для отримання паспорту громадянина України, враховуючи наявність доказів на підтвердження постійного проживання на території України до 24.08.1991, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 10, 13, 315, 319, 354, 355 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Лозівський районний відділ Головного управління державної міграційної служби України в Харківській області, про встановлення факту, що має юридичне значення - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м.Ленінакан, Гукасянівський район, Вірменська РСР, на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Лозівський міськрайонний суд Харкiвської області шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Інформація про учасників:

Заявник - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_4 .

Заінтересована особа: Лозівський РВ Головного управління державної міграційної служби України в Харківській області, адреса: Харківська область, м.Лозова, вул.Привокзальна, 30.

Суддя Т.О.Каращук