Номер провадження: 22-ц/813/4088/20
Номер справи місцевого суду: 515/1392/16-ц
Головуючий у першій інстанції Семенюк Л. А.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.04.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Гірняк Л.А., Сегеди С.М.,

За участю секретаря судового засідання: Лопотан В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 14 листопада 2018 року по цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2016 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна» (далі ПАТ «СК «Провідна») звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 , в якому просила суд стягнути з відповідача на її користь в порядку регресу витрати в сумі 9169, 84 грн. та судовий збір у розмірі 1378 грн.

Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 14 листопада 2018 року позовні вимоги приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» (, р/р НОМЕР_1 , ПАТ «ВТ Банк», МФО 321767 ) в порядку регресу компенсацію виплаченого страхового відшкодування в розмірі 9169 (дев`яти тисяч ста шістдесяти дев`яти ) грн. 84 копійок та судовий збір в сумі 1378 (одної тисячі трьохсот семидесяти восьми) грн. 00 коп.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд ухвалити рішення, яким його апеляційну скаргу задовольнити у повному обсязі, а рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 14 листопада 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ПАТ «СК «Провідна» відмовити у повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна», посилаючись на її необґрунтованість, просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 14 листопада 2018 року залишити без змін.

В судове засідання, призначене на 23.02.2020 року, сторони не з`явилися, про розгляд справи були повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Окрім того, у своєму клопотанні від 04.09.2019 року, яке надійшло на електронну адресу апеляційного суду, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна» просило розглядати зазначену справу за відсутністю представника позивача (Том ІІ: а.с. 10).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам відповідає, з огляду на таке.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 28 грудня 2014 року о 15 год. 00 хвилин на 49 км автодороги Одеса-Рені, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «PEUGEO- EXPERT», реєстраційний № НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , та транспортного засобу «Хонда», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керування ОСОБА_2 , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження .

Вказане підтверджується наступними доказами:

- постановою Татарбунарського районного суду Одеської області від 17.08.2015 року справа № 515/1403/15-п, згідно якої ОСОБА_1 було визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП за те, що 28 грудня 2014 року о 15 год. 00 хвилин на 49 км автодороги Одеса-Рені, керуючи автомобілем «PEUGEO- EXPERT», реєстраційний № НОМЕР_2 , наїхавши на перешкоду, в яму, не впорався з керуванням, внаслідок чого автомобіль занесло на зустрічну смугу руху, де відбулось зіткнення з автомобілем «HONDA Accord», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керування ОСОБА_2 (власник автомобіля ОСОБА_3 ). Однак, провадження по справі закрито у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строку, протягом якого може бути накладено адміністративне стягнення. Постанова не оскаржувалася і набрала законної сили (а.с. 29);

- постановою Татарбунарського районного суду Одеської області від 11.02.2015 року справа № 515/152/15-п, згідно якої ОСОБА_1 було визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП та притягнуто його до адміністративної відповідальності за те, що він 28.12.2014 року о 15 год. 00 хвилин на 49 км автодороги Одеса-Рені, керуючи транспортним засобом «PEUGEO- EXPERT», реєстраційний № НОМЕР_2 , вчинив зіткнення з автомобілем «HONDA Accord», номерний знак НОМЕР_3 , та з місця пригоди зник, чим порушив вимоги п. 2.10. ПДР України. Постанова не оскаржувалася і набрала законної сили (а.с.31-32).

Відповідно до ч. 3 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Матеріалами справи також встанолено, що ПрАТ «Страхова компанія «Провідна», в порядку позасудового врегулювання спору 13.06.2016 року за вих. номером № НОМЕР_4 надсилало на адресу відповідача ОСОБА_1 претензію про регресні вимоги, сума яких складає 9169,84 грн. та вимогою про погашення простроченого зобов`язання протягом 30 днів з моменту отримання цієї претензії в добровільному порядку (а.с.33-34). Однак, відповідач в добровільному порядку понесені страховою компанією витрати не відшкодував.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, районний суд виходив з того, що дорожньо-транспортна пригода настала внаслідок винних дій відповідача ОСОБА_1 , який, до того ж, залишив місце пригоди, що підтверджується постановами суду у справі про адміністративне правопорушення (а.с.29-30, 31-32), та при цьому потерпіла сторона ОСОБА_2 , в установлений законом строк звернувся до позивача із відповідною заявою-повідомленням про виплату страхового відшкодування, що стало підставою для відшкодування останньому позивачем завданих збитків у повному обсязі, тому відповідно до положень п.п."в" п.38.1.1. ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Так, 01.07.2004 року Верховною Радою України прийнято Закон України № 1961-IV "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Зазначеним Законом були визначені обов`язки учасників дорожньо-транспортної пригоди (стаття 33), а також підстави для звернення страховика з регресним позовом до страхувальника (стаття 38).

Згідно п.п."в" п.38.1.1. ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо - транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю, самовільно залишив місце пригоди.

Згідно із ст. 29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку із пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованому у порядку встановленому законодавством.

Судовим розглядом справи встановлено, що за даними свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль «HONDA Accord», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 , сірого кольору, належить на праві власності ОСОБА_3 .

Однак, під час ДТП, яка сталася 28.12.2014 року, керував даним транспортним засобом - ОСОБА_2 , який має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий йому власником (а.с. 17).

Матеріалами справи також встановлено, що потерпілий ОСОБА_2 звернувся до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» щодо виплати йому страхового відшкодування, внаслідок вчинення ОСОБА_1 , який керував автомобілем «PEUGEO-EXPERT», реєстраційний номер НОМЕР_2 , належного ОСОБА_4 , дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 28.12.2014 року (а.с.12-13).

При цьому судом достовірно встановлено, що між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія «Провідна» та ОСОБА_4 укладено поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту № АІ/2393805 від 21.10.2014 року, згідно якого ПАТ "СК "Провідна» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку, у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодувати у встановленому Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (а.с.21).

Довідкою, виданою відділом ДАІ ГУМВС України в Одеській області (а.с.14) підтверджується, що 28 грудня 2014 року, приблизно о 15.30 годині на 49 км+950 м а/д Одеса-Рені, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб марки «HONDA Accord», номерний знак НОМЕР_3 отримав механічні пошкодження, а саме деформація передньої лівої двері, задньої лівої двері, заднього лівого крила.

Довідкою про дорожньо-транспортну пригоду за №9481841 від 30.01.2015 року (а.с.15) підтверджується, що 28 грудня 2014 року, приблизно о 15.30 годині на 49 км +950м а/д Одеса-Рені (на Бухарест) сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «HONDA Accord» державний реєстраційний номер НОМЕР_3 під керування ОСОБА_2 (власник автомобіля ОСОБА_3 ) та іншим учасником ДТП, який зник з місця події, внаслідок чого було пошкоджено автомобіль «HONDA Accord», номерний знак НОМЕР_3 , який був застрахований ПАТ «СК «Країна».

Із копії акту № НОМЕР_5 огляду транспортного засобу (а.с.23-24) слідує, що транспортний засіб «HONDA Accord», номерний знак НОМЕР_3 , 1986 року випуску, отримав механічні пошкодження з описом останніх. Також надана ремонтна калькуляція № від 05.03.2016 року (а.с.27-28).

Із копії страхового акту № від 18.09.2015 року (а.с.35-36) слідує, що сума страхового відшкодування до виплати потерпілій особі ОСОБА_2 , з урахуванням визначеного ліміту договором страхування, складає 9169,84 грн.

Як вбачається з платіжного доручення за №0038227 від 21.09.2015 року, ПрАТ «СК «Провідна» виплатило зазначене страхове відшкодування ОСОБА_2 на суму 9169, 84 грн. (а.с.38).

У доводах апеляційної скарги, ОСОБА_1 зазначає, що надані позивачем завірені копії документів, а саме ремонтна калькуляція від 05.03.2015 року та аркуш перевірки даних від 05.03.2015 року є неналежними та недопустимими доказами, оскільки з їх змісту зовсім не вбачається хто їх склав, а також відсутній підпис та печатка.

Проте апеляційний суд вважає вказані доводи апелянта безпідставними, з огляду на таке.

Основними документами, які слугують підтвердженням здійсненої страхової виплати є страховий акт № від 18.09.2015 року, розрахунок суми матеріального збитку та платіжне доручення про виплату страхового відшкодування №0038227 від 21.09.2015 року.

При цьому як вбачається з Страхового Акту № від 18.09.2015 року, він складений та підписаний пр. фахівець відділу виплат з авто страхування ЄВЦ Департаменту врегулювання збитків майнових видів ОСОБА_5 (Том І: а.с.35-36), а розрахунок суми матеріального збитку засвідчено підписом особи, яка його склала, а саме ОСОБА_6 (Том І: а.с. 37).

Окрім того, як вбачається з матеріалів справи, на виконання вимог ухвали Татарбунарського районного суду Одеської області від 30.10.2017 року про витребування доказів та від 02.02.2018 року (Том І: а.с. 152, 162), представником позивача надано до суду оригінали наступних документів (Том І: а.с. 163-175):

-платіжне доручення №0038227 від 21.09.2015 року;

-заяву № НОМЕР_5 про виплату страхового відшкодування від 20.01.2015 року;

-страховий акт № від 18.09.2015 року;

-калькуляція;

-рахунок суми матеріального збитку від 06.03.2015 року;

-довідку відділу ДАЇ ГУМВС України в Одеській області;

-довідку №9481841 про ДТП;

-акт огляду транспортного засобу № НОМЕР_5 з аркушами перевірки даних від 05.03.2015 року.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_1 мав змогу переконатися у достовірності вищенаведених документів.

Також досліджені судом письмові докази, надані позивачем, спростовують доводи відповідача ОСОБА_1 щодо неврахування позивачем вартості пошкоджених деталей транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу при визначенні розміру завданої шкоди та, відповідно, сплаті страхового відшкодування. Так, в п.п.3,4 вихідних даних розрахунку суми матеріального збитку по справі щодо транспортного засобу «HONDA Accord», номерний знак НОМЕР_3 , наявне застосування коефіцієнту зношення деталей та вартості деталей з урахуванням зношення (а.с.37).

Так, у розрахунку страхового відшкодування від 06.03.2015 року зазначено, що вартість деталей, що підлягають заміні 22386,80 грн., проте з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу 0,7000 (70%), вартість деталей становить 6716,04 грн.

Таким чином, загальна сума страхового відшкодування становить 9669,84 грн. (6716,04 грн. вартість деталей з урахуванням зносу + 807,30 грн. вартість матеріалів + 2146,50 грн. вартість робіт), замість 25340,60 грн., тобто повної вартості відновлювального ремонту.

Безпідставними та необґрунтованими є також доводи апелянта про те, що при подачі позову, позивач обґрунтував свої вимоги, що стосується суброгації, а рішення просив ухвалити з відносин регресу.

Так, регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, ст. 1191 ЦК України), а також ст. 38 Закону № 1961-IV, а для суброгації відповідно до ст. 993 ЦК України і ст. 27 Закону України "Про страхування" встановлено особливий правовий режим.

За своєю правовою природою регрес істотно відрізняється від суброгації. Основна відмінність полягає в тому, що при суброгації переходить існуюче право з усіма його забезпеченнями, а регрес породжує нове право. Суброгація - це перехід прав до третьої особи на основі закону. Регрес - це право, що виникає в особи внаслідок платежу. При суброгації до страховика переходить право, що вже виникло (з моменту заподіяння шкоди) у страхувальника. Право регресу - це право зворотної вимоги, що виникає у страховика (регредієнта) до винної особи (регресату) на тій основі, що страховик попередньо провів виконання за страховим зобов`язанням, виплативши страхове відшкодування страхувальникові, тобто право регресу виникає з моменту сплати за третю особу.

Таким чином, регрес - це нове право, що виникає в особи внаслідок здійснення платежу. Право регресу - це право зворотної вимоги страховика до регресату через те, що страховик виконав обов`язок за страховим зобов`язанням.

Отже, у страхуванні відповідальності навіть після виконання зобов`язання страховиком суброгація неприпустима, оскільки виникають правовідносини з відшкодування витрат у порядку регресу.

Таким чином, до даних правовідносин підлягають застосуванню норми матеріального права про право на звернення до відповідача з регресним позовом.

Виходячи з вимог ч. 1ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно частини другої ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Нормами статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Законодавчі норми щодо регулювання даних правовідносин містить Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

За п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно вирішує про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування. При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобов`язаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за статтею 1194 ЦК України.

Таким чином, позивач мав право регресної вимоги до відповідача в сумі сплаченого страхового відшкодування, при цьому правові підстави для звернення до відповідача саме з регресним позовом чітко прописані в позовній заяві.

З урахуванням вищевикладеного, апеляційний суд погоджується із висновком районного суду, що з відповідача слід стягнути на користь позивача в порядку регресу компенсацію виплаченого страхового відшкодування в розмірі 9169,84 грн.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення суду ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на положення п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 14 листопада 2018 року по цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 27.04.2020 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: Л.А. Гірняк

С.М. Сегеда