ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2020 року

м. Черкаси

справа № 701/377/18-ц провадження № 22-ц/821/1082/20 категорія на ухвалу

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бородійчука В.Г.,

суддів: Василенко Л.І., Єльцова В.О.

секретаря: Анкудінова О.І.

учасники справи:

скаржник: ОСОБА_1 ;

суб`єкт оскарження: Головний державний виконавець Маньківського РВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Грабовенко Світлана Олександрівна;

зацікавлена особа: ОСОБА_2

розглянув у судовому засіданні апеляційну скаргу Маньківського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на ухвалу Маньківського районного суду Черкаської області від 29 квітня 2020 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення та дії головного державного виконавця Маньківського РВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Грабовенко С.О.

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

31 березня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на рішення та дії головного державного виконавця Маньківського РВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Грабовенко С.О.

В обгрунтування своїх вимог ОСОБА_1 вказав, що 21 березня 2020 року на адресу, за якою проживає громадянська дружина скаржника ОСОБА_3 з їхньою неповнолітньою дитиною ОСОБА_4 , 2006 року народження ( АДРЕСА_1 ) надійшло поштове відправлення, в якому містилася постанова про відкриття виконавчого провадження від 13 березня 2020 року за № 61539352. Даною постановою скаржника зобов`язано протягом 10 робочих днів усунути перешкоди в користуванні належної ОСОБА_2 на праві приватної власності Ѕ частки квартири АДРЕСА_2 , шляхом виселення.

Крім того, вищезазначеною постановою розпочато стягнення з скаржника, як з боржника виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця у розмірі 9 446 грн.

ОСОБА_1 зазначив, що зазначена постанова винесена з грубим порушенням ЗУ «Про виконавче провадження» та положень Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року за № 512/5, а тому підлягає скасуванню, що і змусило скаржника звернутися з скаргою до суду.

Просив скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 61539352, винесену 13 березня 2020 року головним державним виконавцем Маньківського РВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Грабовенко С.О.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Маньківського районного суду Черкаської області від 29 квітня 2020 року скаргу задоволено частково.

Постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 61539352, винесену 13 березня 2020 року головним державним виконавцем Маньківського РВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) грабовенко С.О. в частині стягнення з боржника виконавчого збору/основну винагороду приватного виконавця в розмірі 9 446 грн. скаовано.

В іншій частині скарги відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що відповідно до положень ч. 1 ст. 66 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеною частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання боржником рішення про його виселення. У разі невиконання боржником рішення про його виселення самостійно, державний виконавець виконує його примусово.

Таким чином, примусове виконання рішення суду розпочинається лише в разі невиконання його в добровільному порядку в строк, визначений частиною 6 статті 26 ЗУ «Про виконавче провадження».

Тому, суд дійшов висновку, що п. 3 оскаржуваної постанови винесений з недотриманням вимог абзацу 2 частини 5 статті 5 статті 26, частини 6 статті 26, частини 1 статті 27 та частини 1 статті 66 ЗУ «Про виконавче провадження» так як стягнення виконавчого збору здійснюється лише при умові примусового виконання рішення органами державної виконавчої служби.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, Маньківський РВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) оскаржив її в установленому порядку до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі Маньківський РВ ДВС Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) просить скасувати ухвалу Маньківського районного суду Черкаської області від 29 квітня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_1 .

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що під час постановлення ухвали, суд першої інстанції грубо порушив норми матеріального та процесуального законодавства.

Правовідносини у сфері примусового виконання судових рішень регулюються ЗУ «Про виконавче провадження» № 1404-VІІІ від 02 червня 2016 року.

Відповідно до приписів ч. 5 ст. 27 ЗУ «Про виконавче провадження» № 1404-VІІІ від 02 червня 2016 року рішення суду про усунення перешкод в користуванні квартирою, яке перебуває на виконанні у відділі не відноситься до рішень за яким виконавчий збір не стягується.

Аналіз положень статей 26, 27 ЗУ «Про виконавче провадження» № 1404-VІІІ від 02 червня 2016 року дає підстави для висновку, що стягнення виконавчого збору (крім випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується із початком примусового виконання рішення, а питання про стягнення виконавчого збору виконавець повинен вирішити одночасно із відкриттям виконавчого провадження.

Відповідно до ЗУ «Про державний бюджет» розмір мінімальної заробітної плати з 01 січня 2020 року складає 4 723 грн., а оскільки за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується з фізичної особи у розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати, що складає 9 446 грн., то за таких підстав державним виконавцем цілком правомірно в постанові про відкриття виконавчого провадження ВП № 61539352 від 13 березня 2020 року зазначено, що з боржника ОСОБА_1 підлягає стягненню виконавчий збір у зазначеному розмірі.

Суд першої інстанції на вищевказане уваги не звернув та помилково задовольнив скаргу ОСОБА_1 скасувавши постанову про відкриття виконавчого провадження в частині стягнення з боржника виконавчого збору/основну винагороду приватного виконавця.

Відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов від ОСОБА_1 останній зазначив, що доводи апеляційної скарги є безпідставними і такими, що не дають підстав для скасування законної ухвали районного суду.

ОСОБА_1 вказав, що порядок винесення постанов немайнового характеру, до яких відноситься й виконання рішень суду про виселення, визначений ч. 6 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження», де зазначено, що за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом десяти робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачень з дитиною).

Відповідно до положень ч.1 ст. 66 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець наступного дня після закінчення строку, визначеного ч. 6 ст. 26 цього Закону, перевіряє виконання боржником рішення про його виселення.

У разі невиконання боржником рішення про його виселення самостійно державний виконавець виконує його примусово.

Таким чином, враховуючи вищевикладені норми Закону, примусове виконання рішення суду розпочинається лише в разі невиконання його в добровільному порядку в строк, визначений ч. 6 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження».

Порядок нарахування та стягнення виконавчого збору визначений ст. 27 ЗУ «Про виконавче провадження».

Таким чином, ЗУ «Про виконавче провадження» визначає можливість як добровільного так і примусового виконання рішення немайнового характеру, при цьому, Закон передбачає стягнення виконавчого збору лише при умові примусового виконання рішення немайнового характеру.

Тому, вирішуючи скаргу ОСОБА_1 , суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про неправомірність зазначення державним виконавцем у постанові про відкриття виконавчого провадження посилання про стягнення з боржника виконавчого збору.

Ухвала суду є законною та обгрунтованою і підстав для її скасування немає.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

З матеріалів справи вбачається, що на виконанні в Маньківському РВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває рішення суду про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом виселення.

Постановою головного державного виконавця Маньківського РВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Грабовенко С.О. від 13 березня 2020 року № 61539352 відкрито виконавче провадження. Повідомлено боржника про необхідність добровільного виконання рішення протягом десяти робочих днів та стягнуто з нього виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця в розмірі 9 446 грн.

Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно зі статтею 1 ЗУ від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України , цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом пункту 5 частини першої статті 5 ЗУ від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ «Про виконавче провадження» постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, накладення штрафу, про стягнення основної винагороди є виконавчими документами.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Отже, висловлювання «судом, встановленим законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Частиною другою статті 74 ЗУ від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

За таких обставин, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

До таких висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 06 червня 2018 року у справах № 921/16/14-г/15 (провадження № 12-93гс18) та № 127/9870/16-ц (провадження № 14-166цс18), від 28 листопада 2018 року у справі № 2-01575/11 (провадження № 14-425цс18), від 13 березня 2019 року у справі № 545/2246/15-ц (провадження № 14-639цс18), від 03 та 10 квітня 2019 року у справах № 370/1288/15 (провадження № 14-612цс18) та № 766/740/17-ц (провадження № 14-664цс18), від 29 травня 2019 року у справі №758/8095/15-ц (провадження №14-134цс19).

Згідно з частиною першою статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме скарги ОСОБА_1 (а.с. 1-5), останній оскаржує постанову головного державного виконавця Маньківського РВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Грабовенко С.О. про відкриття виконавчого провадження. В мотивах своєї скарги ОСОБА_1 зазначив неправильне зазначення в постанові дати видачі виконавчого листа та вступу рішення в законну силу та неправомірне зазначення даною постановою необхідності стягнення виконавчого збору.

Під час розгляду скарги судом було встановлено, а державним виконавцем доведено, що зазначені неточності виконавчого листа в частині вступу рішення в законну силу та дати видачі виконавчого листа є технічними помилками, які вже усунуто.

Тому, фактично доводи скарги ОСОБА_1 зводяться до оскарження дії головного державного виконавця Маньківського РВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Грабовенко С.О.

щодо відкриття виконавчого провадження в частині стягнення виконавчого збору в розмірі 9 446 грн.

Саме в цій частині вимоги скарги були задоволені і мотиви як апеляційної скарги так і відзиву на апеляційну скаргу зводяться саме до доведення та спростування обставин зазначення у виконавчому листу посилання на стягнення виконавчого збору.

Таким чином, спір у даній справі полягає у зверненні стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 , накладеного постановою державного виконавця (не суду) у виконавчому провадженні.

У такому випадку рішення, дії посадових осіб органів державної виконавчої служби підлягають оскарженню в порядку адміністративного судочинства.

Таку ж позицію висловив Верховний Суд під час розгляду справи № 733/889/17 в своїй постанові від 31 березня 2020 року, де була розглянута аналогічна скарга фізичної особи на постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження.

Згідно ч. 1 ст. 168 КАС України, позов пред`являється шляхом подання позовної заяви в суд першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 287 КАС України, учасники виконавчого провадження мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси.

Таким чином, оскарження постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, в тому числі зазначеного в постанові про відкриття виконавчого провадження здійснюється шляхом подання до адміністративного суду позовної заяви, а не скарги і є новим спором по суті.

Відкриваючи провадження в справі та розглядаючи скаргу по суті, місцевий суд вищевикладеного не врахував.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо вона не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням постанови про закриття провадження у справі.

При цьому, апеляційний суд роз`яснює скаржнику, що розгляд даної справи відноситься до юрисдикції адміністративного суду і що ОСОБА_1 вправі протягом десяти днів з дня отримання ним цієї постанови звернутися до апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Відповідно ч. 1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Ч.2 ст. 377 ЦПК України передбачено, що порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 255, 256, 374, 377, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Маньківського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) задовольнити частково.

Ухвалу Маньківського районного суду Черкаської області від 29 квітня 2020 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення та дії головного державного виконавця Маньківського РВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Грабовенко С.О. скасувати.

Провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення та дії головного державного виконавця Маньківського РВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Грабовенко С.О. закрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що розгляд його скарги відноситься до юрисдикції адміністративного суду.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що відповідно до статті 256 ЦПК України він має право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до Черкаського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст виготовлено 22 липня 2020 року.

Головуючий В.Г. Бородійчук

Судді Л.І. Василенко

В.О. Єльцов