Номер провадження: 22-ц/813/5055/20
Номер справи місцевого суду: 509/4824/18
Головуючий у першій інстанції Кочко В. К.
Доповідач Ващенко Л. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.04.2020 року м. Одеса

Колегія суддів Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді Ващенко Л.Г.

суддів - Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

у порядку ст. 369 ЦПК України, розглянула апеляційну скаргу представника акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 27 листопада 2019 року (одноособово суддя Кочко В.К.) у цивільній справі за позовом акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА

(короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції)

19.10.2018 року публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» (далі-Банк) звернулось із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 17 537,77 гривень.

Позов обґрунтовано наступним.

ОСОБА_1 14.12.2010 року звернулась до Банка з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву б/н, згідно якої отримала кредит у розмірі 2 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Посилаючись на те, що відповідачка зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконувала, станом на 19.09.2018 року має місце заборгованість в розмірі 17 537,77 гривень, з яких: 5 687,65 гривень - заборгованість за тілом кредиту; 6 086,68 гривень - заборгованість за нарахованими відсотками; 4 452,12 гривень - пеня за прострочене зобов`язання; 500 гривень - штраф (фіксована частина) і 811,32 гривень - штраф (процентна складова), Банк просив позов задовольнити.

Відповідачка позов не визнала, у відзиві на позов просила позов залишити без задоволення, посилаючись на недоведенність позову належними і допустимими доказами.

Представник Банка і відповідачка не приймали участі у судовому засіданні 27.11.2019 року.

Рішенням Овідіопольського районного суду м. Одеси від 27.11.2019 року позов задоволено частково, суд стягнув з ОСОБА_1 на користь Банка заборгованість за кредитним договором у розмірі 5 687,65 гривень та судовий збір у розмірі 571,43 гривень.

(короткий зміст вимог апеляційної скарги)

Банк не погодився із рішенням суду від 27.11.2019 року і в особі представника подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду в частині відмови у позові про стягнення відсотків та неустойки скасувати, постановити нове рішення яким позов Банка в цій частині задовольнити, а в іншій частині рішення залишити без змін, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

(узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу)

Апеляційна скарга представника Банка зазначає:

Відмовляючи у позові про стягнення відсотків за користування кредитом, а також неустойки у вигляді пені та штрафів, суд першої інстанції зробив висновки, шо в заяві, підписаній відповідачем, відсутні умови щодо сплати відсотків та неустойки, а надані Банком витяги з Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів не можуть бути складовою частиною кредитного договору, оскільки не містять підпису відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, інша сторона не може запропонувати свої мови договору.

Банк надав до суду копію заяви відповідачки, з якої чітко вбачається, що вона висловила згоду на оформлення договору і підписом засвідчила, що ознайомилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку, які були надані їй у письмовому вигляді і надала згоду на те, що заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг. Відсутність підпису позичальника на Умовах та правилах та Тарифах не свідчить про те, що він не був ознайомлений з ними, не означає відсутність договірних правовідносин між сторонами та відсутність заборгованості, підпис відповідачка поставила саме у заяві позичальника.

Банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, між Банком і відповідачкою укладено кредитний договір, який не оспорений, не визнаний недійсним чи неукладеним, а отже є всі законні підстави для стягнення заборгованості.

Відповідачка, використовуючи кредитні кошти та частково погашаючи заборгованість за кредитом, підтвердила укладення кредитного договору із Банком на відповідних умовах.

Відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах і правилах не свідчить про не укладення договору, позаяк суть договору приєднання і полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них.

Відповідно до висновків Верховного Суду у постанові від 28.03.2019 року по справі 428/2873/17, саме по собі посилання на не ознайомлення з умовами та правилами надання банківських послуг не може бути підставою для визнання неукладеними кредитних правовідносин, а відповідно до висновків Верховного суду у постанові від 08.07.2019 року по справі №923/760/18, твердження місцевого суду про те, що укладений між позивачем та відповідачем договір не містить підписів відповідача (позичальника) під Умовами та правилами надання банківських послуг - є нікчемними і безпідставними, оскільки такий договір є договором приєднання і жодного підпису відповідача під публічно розміщеними Умовами та правилами закон не вимагає.

Суд зробив висновок, що в заяві, підписаній відповідачем, відсутні умови щодо сплати відсотків, пені та штрафів і Банк не погодив відповідні умови кредитування із відповідачем, однак такий висновок спростовується матеріалами справи, оскільки в заяві вказано, шо відповідачка бажає отримати кредитну картку "Універсальна" і в той же день вона підписала довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки "Універсальна, 30 днів пільгового періоду", яка міститься в матеріалах справи. Тобто відповідачка належним чином повідомлена про всі умови кредитування, у тому числі щодо сплати відсотків, пені та штрафів.

Відмовляючи у задоволенні частини позовних вимог, суд послався на висновки у постанові Великої Палати Верховного Суду України від 03.07.2019 року по справі №342/180/17-ц (14-13Іцс19), однак у даній справі не може бути взята до уваги зазначена позиція Верховного Суду, оскільки умови кредитування належним чином погоджені із відповідачкою, що підтверджується підписаною нею довідкою про умови кредитування.

Рішення суду є нехтуванням принципів платності кредитного договору, наносить істотну шкоду усім споживачам банківських послуг, банку та у цілому порушує стабільність функціонування фінансового сектору держави.

(узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи)

Відповідачка ОСОБА_1 у відзиві на скаргу зазначила:

Наданий Банком розрахунок заборгованості не підтверджує існування боргу,

оскільки не є первинним обліковим бухгалтерським документом і не відповідає Закону України «Про бухгалтерський облік та іншу фінансову звітність в Україні» та відповідно не може підтвердити існування тих чи інших фінансових операцій, у розрахунку не зазначено інформацію про те, з якої він картки або рахунку.

Банк не надав суду доказів, що між ними виникли кредитні відносини, а також що Банк надав відповідачці кредитні кошти, не надано жодного доказу, що платіжна картка видавалася позичальнику. Позивач не надав доказів про відкриття карткового рахунку та виписки з розрахунку про рух коштів. Розрахунок заборгованості є одностороннім арифметичним відображенням заборгованості і не підтверджує існування тих чи інших фінансових операцій. Відповідачка не має відношення до довідки про зміну кредитування, Банк не змінював ліміт кредиту. Довідка не підписана позичальником і Банком, а Анкета - заява не зазначає отримання кредиту в розмірі 2 000 гривень, а також ознайомлення позичальника з Умовами та Правилами кредитування.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

(встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини)

Судом першої інстанції встановлені і сторонами неоспорені такі обставини.

14.12.2010 року між Банком і ОСОБА_1 укладено кредитний договір у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, крім того, 14.12.2010 року ОСОБА_1 , як позичальник, підписала довідку про те, що вона ознайомилась з умовами кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», яка містить умови кредитування зі сплатою відсотків, а також відповідальність позичальника за порушення умов зобов`язання і сплату неустойки у вигляді пені та штрафів (а.с.14,15).

За розрахунками Банка, станом на 19.09.2018 року має місце заборгованість у розмірі 17 537,77 гривень, з яких: 5 687,65 гривень заборгованість за тілом кредиту; 6 086,68 гривень заборгованість за нарахованими відсотками; 4 452,12 гривень пеня за прострочене зобов`язання; 500 гривень штраф (фіксована частина) і 811,32 гривень штраф (процентна складова), а.с.8-13.

19.10.2018 року Банк звернувся із позовом до суду про захист порушеного права шляхом стягнення з відповідачки заборгованості за кредитом (а.с.5-7).

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 18.03.2019 року задоволено заяву ОСОБА_1 про скасування заочного рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 17.01.2019 року у справі №509/4824/18 (а.с.47-49,57-59,63,64).

У відзиві на позов від 12.07.2019 року відповідачка просила залишити позов без задоволення, зазначаючи, що позов Банка не ґрунтується на нормах чинного законодавства, оскільки відповідачка не має боргових зобов`язань перед Банком, який не надав суду жодних доказів того, що відповідачка заборгувала грошові кошти, а наданий розрахунок заборгованості не може підтверджувати факт існування боргу (а.с.106,107). В запереченнях від 13.09.2019 року відповідачка також посилалась на недоведеність укладення кредитного договору, відсутність кредитних зобов`язань і ненадання належних та достовірних доказів на обґрунтування позовних вимог (а.с.129,130).

З виписки по особистому рахунку відповідачки ОСОБА_1 за період з 01.12.2010 року по 18.07.2019 року вбачається, що у вказаний період приход по картці № НОМЕР_3 становив 72 839,40 гривень, а витрати по картці склали 98 607, 53 гривень (баланс на кінець періоду - 25 768,13 гривень, а.с.89,97, 114-118). Згідно зазначеної виписки, відповідачка, в період з січня 2011 року по червень 2018 року, постійно користувалась кредитним коштами, які надавав Банк на підставі договору від 14.12.2010 року (розраховувалась за покупки через термінали і в магазинах, знімала кошти через банкомати, частково погашала кредит готівкою), при цьому, останнє користування відповідачкою платіжною карткою № НОМЕР_3 мало місце 23.06.2018 року шляхом поповнення картки готівкою у терміналі самообслуговування в АДРЕСА_1 , в магазині Берізка (а.с.95 зворот,118).

Судом апеляційної інстанції нові обставини не встановлювались і нові докази не досліджувались.

Між сторонами виникли правовідносини із кредитних зобов`язань, які регулюються нормами ЦК України.

(доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції)

Суд першої інстанції, відмовляючи Банку у позові в частині стягнення заборгованості за нарахованими відсотками і неустойки у вигляді пені та штрафів виходив з недоведеності вимог Банка у цій частині (а.с.153-155).

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції в цій частині рішення з таких підстав.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки (ст. ст. 526 ч.1, 527 ч.1, 610 ч.1, 611 ч.1 ЦК України).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 ч.1 ЦК України).

Судом першої інстанції встановлено і не спростовано відповідачкою, що 14.12.2010 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву, а також довідку про ознайомлення з умовами кредитування з використанням кредитки «Універсальна,30 днів пільгового періоду» № НОМЕР_1 , яка зазначає умови кредитування.

Відповідно до зазначеної довідки: базова % ставка на місяць нараховується на залишок заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів у році 3,0%; розмір щомісячних платежів (включаючи плату за користування кредитними коштами у звітний період) 7 % від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця за звітним; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості (пені 1- базова відсоткова ставка по договору, нараховується на кожний день прострочення кредиту; пеня 2 - 1% від заборгованості але не менше 30 гривень…); штраф при порушенні строків платежу по любому з грошових платежів більш як на 30 днів - 500 грн.+5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з врахуванням нарахованих і прострочених процентів та комісій; нарахування Банком процентів на залишок власних коштів клієнта від 100 грн. і більше 10% річних (а.с.15).

Обґрунтовуючи право вимоги щодо стягнення процентів, неустойки у вигляді пені та штрафів Банк неодноразово зазначав, що відповідачка була обізнана з тарифами з обслуговування кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» і Умовами та Правилами надання банківських послуг в ПриватБанку, що вбачається з довідки від 14.12.2010 року і погодилась з ними, підписавши зазначену довідку.

Зважаючи на те, що матеріали справи містять належні докази того, що під час

підписання 14.12.2010 року анкети-заяви відповідачка ОСОБА_1 ознайомилась з умовами кредитування, що вбачається з довідки від 14.12.2010 року про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна,30 днів пільгового періоду», яка зазначає умови кредитування зі сплатою відсотків, а також відповідальність позичальника за порушення умов зобов`язання і сплату неустойки у вигляді пені та штрафів, суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про відмову у позові про стягнення заборгованості за відсотками, а також неустойки (пені та штрафу).

Розмір заборгованості за відсотками (6 086,68 гривень), пеня за прострочене зобов`язання (4 452,12 гривень), штраф (500 гривень /фіксована частина/ і 811,32 гривень /процентна складова/), відповідачка, у встановленому законом порядку, не спростувала.

За таких обставин, рішення суду в частині відмови у позові про стягнення відсотків і неустойки підлягає скасуванню з прийняттям у цій частині нового судового рішення.

(мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу)

Доводи Банка щодо необґрунтованості відмови у позові про стягнення заборгованості за відсотками, а також неустойки у вигляді пені та штрафів прийняті до уваги судом апеляційної інстанції і є підставою для скасування рішення суду з прийняттям нового рішення про задоволення позову Банка в цій частині.

Заперечення відповідачки у відзиві на скаргу, що: наданий Банком розрахунок заборгованості не підтверджує існування боргу, оскільки не є первинним обліковим бухгалтерським документом і не відповідає Закону України «Про бухгалтерський облік та іншу фінансову звітність в Україні» та відповідно не може підтвердити існування тих чи інших фінансових операцій, у розрахунку не зазначено інформацію про те, з якої він картки або рахунку; Банк не надав суду доказів, що між сторонами виникли кредитні відносини, а також що Банк надав відповідачу кредитні кошти; не надано жодного доказу, що платіжна картка видавалася позичальнику і що картковий рахунок дійсно відкривався; довідка не підписана позичальником і Банком, а Анкета - заява не зазначає отримання кредиту в розмірі 2 000 гривень, - до уваги не приймаються.

Розрахунок заборгованості не є первинним документом за своєю природою, однак є письмовим доказом, у розумінні ст. 76 ч.2 п.1, ст. 95 ч.1 ЦПК України, який містить інформацію щодо фактичного операційного руху грошових коштів по рахунку відповідачки і відображає стан нарахувань у певні періоди часу.

Матеріали справи містять довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна,55 днів пільгового періоду», яка підписана ОСОБА_1 14.12.2010 року (а.с.15), з якої вбачається, що відповідачці встановлено базову % ставку на місяць (нараховується на залишок заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів у році 3,0%), крім того, визначені розміри неустойки у вигляді пені та штрафів.

Банк надав виписки по рахунку відповідачки № НОМЕР_3, яка має статус первинного документу, що визначено Переліком типових документів, затвердженим наказом МЮУ від 12.04.2012 року №578/5 (далі-Перелік), відповідно до якого, до первинних документів, які фіксують факт виконання господарської операції та служать підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку і в податкових документах, віднесені: касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок.

З наявного у справі витягу по картковому рахунку відповідачки № НОМЕР_3 вбачається, що відповідачці встановлювався кредитний ліміт протягом 2011-2018 років, відповідачка протягом вказаного періоду постійно користувалась кредитними коштами, які отримувала через термінили та банкомати, здійснювала розрахунки через термінали у касах магазинів, поповнювала мобільний телефон і розраховувалась за послуги, частково сплачувала готівкою заборгованість за договором (погашення відображені у графі «Сума погашення за наданим кредитом»). Зазначений витяг з карткового рахунку, зважаючи на Перелік, є належним і допустимим доказом.

Відповідачка, у встановленому законом порядку, розрахунок заборгованості не спростувала, свій контррозрахунок суду не надала.

В анкеті-заяві відповідачка не вказала початкову суму кредитного ліміту, разом з тим, Банк, як позикодавець, може у будь-який час збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт.

Протягом 2011-2018 років Банк змінював кредитний ліміт, а відповідачка, як позичальник, користувалась кредитними коштами, які надавав Банк, і, у встановленому законом порядку, не ставила питання про припинення зобов`язання з підстав зміни кредитного ліміту.

Відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку. Порядок використання спеціальних платіжних засобів - платіжних карт регулюється Законами України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», «Про банки і банківську діяльність», «Про електронний цифровий підпис»» і постановою НБУ №705 «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів».

Відповідальність клієнта наступає у момент використання останнім кредитного ліміту, коли клієнт самостійно підтверджує проведення операції в рахунок ліміту шляхом введення ПІН-коду (в банкоматах) або підписанням чека (розрахунок через POS-термінал торгової точки) і саме в цей момент здійснюється перехід коштів у володіння позичальника. Має значення сума фактично отриманих коштів, а не сума стартового кредитного ліміту по картці, тому виписка з карткового рахунку позичальника є належним доказом руху грошових коштів, встановлення кредитного ліміту тощо.

З виписки по рахунку відповідачки вбачається, що остання, в період з 2011 по 2018 роки, користувався кредитними коштами, які надавав Банк, тобто визнавала свої зобов`язання перед Банком за договором від 14.12.2010 року.

(чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду)

Порушене право Банка на стягнення заборгованості за відсотками і неустойки підлягає захисту судом апеляційної інстанції шляхом задоволення позову в цій частині.

(висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції)

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права(ст. 376 ч. 1 п.п.1-4, 376 ч. 3 п. 3 ст. ЦПК України).

Приймаючи до уваги, що висновки суду першої інстанції в частині не відповідають обставинам справи, суд порушив норми матеріального права і неправильно застосував ст. ст. 526 ч.1, 527 ч.1, 610 ч.1, 611 ч.1, 1054 ч.1 ЦК України, рішення суду в частині відмови у стягненні процентів і неустойки, а також судових витрат підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про задоволення позову щодо стягнення заборгованості за відсотками і неустойкою.

Апеляційна скарга не містить доводів в частині незаконності рішення суду першої інстанції щодо стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 5 687,65 гривень.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ч.1, ч.2 п.п.1-3 ЦПК України).

Колегія суддів задовольняє скаргу і скасовує рішення суду першої інстанції в частині з прийняттям нового судового рішення про задоволення позову в частині, тому Банк має право на відшкодування судових витрат у вигляді судового збору за розгляд справи в суді першої в розмірі 1 762 гривень і в суді апеляційної інстанцій в розмірі 2 643 гривень, які документально підтверджені (а.с. 38,170).

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч.1 п.2, ст. 376 ч.1 п.п.1-4 , ч. 3 п. 3, 381, 382, 383, 384

ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» - задовольнити.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 27 листопада 2019 року в частині відмови у позові про стягнення відсотків за користування кредитом і неустойки (пені та штрафу), а також в частині стягнення судового збору в розмірі 571,43 гривень - скасувати.

Позов акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» в частині стягнення відсотків за користування кредитом і неустойки (пені та штрафу) - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН № НОМЕР_2 ) на користь акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» () заборгованість за кредитним договором станом 19.09.2018 року: за нарахованими відсотками у розмірі 6 086,68 гривень, пеню за прострочене зобов`язання у розмірі 4 452,12 гривень, штраф (фіксована частина) у розмірі 500 гривень і штраф (процентна складова) у розмірі 811,32 гривень, а також судовий збір у розмірі 1 762 гривень за розгляд справи в суді першої інстанції та 2 643 гривень за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженнюу касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови суду апеляційної інстанції складено 21.04.2020 року.

Судді Одеського апеляційного суду Л.Г. Ващенко

Л.М. Вадовська

Є.С. Сєвєрова