Справа № 700/173/19
Провадження № 2/700/128/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2020 року смт.Лисянка

Лисянський районний суд Черкаської області

у складі: головуючого судді Яценко Г.М.,

за участю секретаря судового засідання Бондарчук Т.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Бесараба В.М.,

представника відповідача ОСОБА_2 І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в смт. Лисянка справу №700/173/19 провадження №2/700/128/20 за позовом представника позивача адвоката Бесараба Володимира Михайловича в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів,

УСТАНОВИВ:

Представник позивача адвокат Бесараб Володимир Михайлович в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що 16.04.2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір про поділ спадщини. Згідно договору до ОСОБА_3 відійшло майно: будинок, земельна ділянка та інше майно. Сторони домовилися, що за відступлення права на спадкове майно ОСОБА_3 сплатить ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 2500 доларів США, що еквівалентно 67575 грн. У підтвердження своїх намірів ОСОБА_3 написала розписку у присутності двох свідків, в якій зазначила, що виплата даної суми починається з 01.09.2016 року і буде завершено у січні 2019 року. Проте, на даний час жодної виплати здійснено не було.

На момент подачі позовної заяви, згідно з офіційним курсом НБУ 100 доларів США становить 27,03 грн.

З урахуванням викладеного, позивач просив стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі 67575 грн, витрати по оплаті судового збору у розмірі 768, 40 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав задовольнити в частині стягнення 67575 грн та витрат зі сплати судового збору у сумі 768 грн 40 коп, відмовившись від заявлених вимог у сумі 5000 грн витрат на правничу допомогу та 3% від суми 2500 доларів США, 40 000 грн моральної та матеріальної шкоди (заява позивача від 06.05.2019 року).

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги визнав у сумі 59250 грн, оскільки курс долара станом на момент розгляду справи, а саме на 16.01.2020 року становить 23,9821 грн. та витрат зі сплати судового збору у сумі 768,40 грн. За таких обставин сума боргу становить 59250 грн. Крім того, представник відповідача просив розстрочити виконання рішення.

Процесуальні дії у справі не здійснювалися, оскільки головуючий у справі суддя Яценко Г.М. у період з 29.08.2019 року по 06.12.2019 року перебувала на лікарняному.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши позивача, представників позивача та відповідача, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно розписки від 16.04.2016 року ОСОБА_3 , в присутності двох свідків, добровільно дала згоду на сплату 2500 доларів США своєму брату ОСОБА_1 в рахунок батьківського спадку у селі Боярка, Лисянського району, Черкаської області. У розписці ОСОБА_3 вказала, що починається виплата з 01.09.2016 року а закінчення сплати боргу буде завершено у січні 2019 року.

Відповідно до ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно із вимогами ст.ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому частинами 1-3 ст.89 ЦПК України зазначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов?язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.

Відповідно до положень ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невиконання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі ст. 611 ЦК Україниу разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Стаття 525 ЦК України передбачає, що одностороння відмова від зобов`язання або

одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Факт неповернення боргу підтверджується тим, що борговий документ (розписка) перебуває у позивача, оскільки, відповідно до ч.3 ст. 545 ЦК України, тільки наявність боргового документу у боржника підтверджує виконання їм свого обов`язку.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.

При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до статті 192 Цивільного кодексу України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність».

Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Статтею 524 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Правову позицію з цього питання з аналогічними висновками висловлено Палатою Верхового Суду у постанові від 16.01.2019 року у справі № 373/2054/16-ц, оскільки

мають місце аналогічні по своїй суті фактичні обставини справи та відповідно правовідносини.

Стосовно клопотання представника відповідача щодо розстрочки боргу суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання, виходячи з наступного.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Таким чином, розстрочка виконання рішення суду може бути надана у виняткових випадках, що обумовлюють об`єктивні ускладнення при виконанні судового рішення або наявність яких робить його виконання неможливим.

Підстави для відстрочки виконання рішення повинні бути чітко встановлені та підтверджені відповідними доказами.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в п. 10 постанови від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», задоволення заяви про розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи із особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду (хвороба боржника або членів його сім`ї, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Такі обставини є виключними, тобто такими, що унеможливлюють виконання рішення суду в силу непередбачуваних обставин.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Розглянувши клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення суду, суд дійшов висновку, що позивачем до заяви не надано будь яких доказів, які б могли утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що правові підстави для задоволення клопотання, передбачені ст. 435 ЦПК України, відсутні, а відтак клопотання задоволенню не підлягає.

Отже, з урахуванням вищевикладеного з відповідача на користь позивача підлягають стягненню грошові кошти у сумі 67575 грн 00 коп.

З рахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 80, 81, 128, 259, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, п.15.5 Перехідних положень ЦПК України, на підставі ст.ст.192,207,509,524,545,625,1046,1047,1049 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов представника позивача адвоката Бесараба Володимира Михайловича в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: с.Боярка, Лисянського району, Черкаської області) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платників податків: НОМЕР_2 , місце проживання:

АДРЕСА_1 ) грошові кошти у сумі 67575 грн (шістдесят сім тисяч п`ятсот сімдесят п`ять гривень).

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: с.Боярка, Лисянського району, Черкаської області) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платників податків: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ), судовий збір у розмірі 768,40 (сімсот шістдесят вісім гривень 40 коп).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення буде виготовлений 24.01.2020 року.

Суддя Г.М.Яценко