Справа № 303/2322/19
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді Бисага Т.Ю.

суддів:Собослоя Г.Г., Куштана Б.П.,

за участі секретаря: Чучка Н.В.

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 10 жовтня 2019 року, головуючий - суддя Куцкір Ю.Ю., у справі за заявою представника заявника ОСОБА_2 - ОСОБА_1 , заінтересована особа Мукачівський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області про оголошення особи померлою,

В С Т А Н О В И В:

Представник заявника ОСОБА_2 ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, заінтересована особа: Мукачівський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області про оголошення особи померлою.

Заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народився батько заявника ОСОБА_3 До 2002 року він постійно проживав у АДРЕСА_1 , після чого виїхав на постійне місце проживання до м. Донецька. ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мама останнього ОСОБА_4 1944 року народження. Через військові дії та незадовільний стан здоров`я ОСОБА_3 не зміг приїхати у м.Мукачево для прийняття спадщини. 27.08.2014 року ним у м. Москва Російської Федерації посвідчено довіреність на свою дочку ОСОБА_2 для прийняття спадщини. На підставі даної довіреності на довірителя було прийнято спадщину на 1/15 частину в квартирі АДРЕСА_2 , реєстр за № 1937 та на 2/15 частини вищезазначеної квартири, реєстр за № 1938. З 2016 року ОСОБА_3 припинив виходити на зв`язок, усі його засоби зв`язку не відповідають. Таким чином вважає, що в місті постійного проживання ОСОБА_3 немає відомостей про його місце перебування з 2002 року, на зв`язок, перебуваючи на території м.Донецька Донецької області, який непідконтрольний Україні, взагалі не виходив протягом останніх трьох років. Таким чином, представник заявника просить суд оголосити ОСОБА_3 померлим. Даний факт заявнику необхідний для оформлення спадщини на належну йому частку квартири.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 10 жовтня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 який діє в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. Зокрема, вказує, що суд дійшов помилкових висновків, зазначаючи про обов`язок заявника надати докази місця проживання ОСОБА_3 протягом останніх трьох років.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Заявник та заінтересована особа у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилися, про час і місце розгляду справи були належним чином повідомлені, про що свідчать розписки про вручення їм поштового відправлення і неявка сторін не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія приходить до наступного висновку.

Яквбачається з матеріалів справи, - згідно повторного Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 14.02.2006 року батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є ОСОБА_3 і ОСОБА_6 .

Із паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 виданого Мукачівським МВ УМВС України в Закарпатській області 01.03.1996 року слідує, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Із повторного Свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 26.02.2004 року вбачається, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 є ОСОБА_7 і ОСОБА_8 .

Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.05.2015 року спадкоємцями зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 є її чоловік ОСОБА_9 , який спадкує 1/3 частку спадщини, її син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який спадкує 1/3 частку спадщини, та її онука ОСОБА_10 , батько якої ОСОБА_11 , помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка спадкує 1/3 частку спадщини. Спадщина, на яку в указаних частках видане свідоцтво складається з 1/5 частки квартири, що розташована в АДРЕСА_1 , що належить померлій ОСОБА_4 .

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №38085735 від 26.05.2015 року ОСОБА_3 належить на праві спільної часткової власності, а саме 1/15 квартири АДРЕСА_2 .

Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.05.2015 року слідує, що спадкоємцями зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 є його син ОСОБА_3 , який спадкує Ѕ частку спадщини та його онука ОСОБА_10 , батьком якої ОСОБА_11 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка спадкує Ѕ частку спадщини. Спадщина, на яку в указаних частках видане свідоцтво складається 4/15 часток квартири, що розташована в АДРЕСА_1 , з яких 1/15 частка належить ОСОБА_4 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкоємцем якої був її чоловік ОСОБА_9 , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав.

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №38085887 від 26.05.2015 року ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності належить 2/15 частки квартири АДРЕСА_2 .

Заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 05.01.2015 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 визнано таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_2 .

Згідно Свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 від 28.10.2010 року ОСОБА_12 зареєстрував шлюб із ОСОБА_5 , після чого остання змінила прізвище на ОСОБА_13 .

Заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 20.12.2018 року шлюб між подружжям ОСОБА_12 і ОСОБА_2 було розірвано.

Із Витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що 28.08.2019 року ОСОБА_2 подала до Мукачівського ВП ГУНП в Закарпатській області заяву в якій просить встановити знаходження її батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який протягом останніх 4 років не проживає за місцем своєї реєстрації. Останній раз зв`язок з ним був у 2014 році, але на даний час він втрачений. Ймовірно ОСОБА_3 проживає на території Російської Федерації.

Відповідно до частини першої статті 46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку - протягом шести місяців.

Стаття 47 ЦК України передбачає, що правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті.

Оголошення громадянина померлим має своїм призначенням усунення невизначеності, яка склалася щодо правовідносин за участю особи, яка тривалий час є відсутньою за місцем свого постійного проживання і місце перебування якої невідоме.

Рішення про оголошення фізичної особи померлої може бути прийняте судом за наявності таких підстав: 1) відсутність особи в місці її постійного проживання; 2) відсутність відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона зникла безвісті за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців. Виняток встановлений у ч.2 ст.46 ЦК України, де зазначено, що фізична особа, яка пропала безвісти, у зв`язку з воєнними діями, може бути оголошена судом померлою після сплину двох років від дня закінчення воєнних дій; неможливість одержання відомостей про місце перебування особи, незважаючи на вжиті заходи.

Особливістю цієї категорії справ, є те, що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи.

У відповідності до пункту 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина.

Згідно з частиною першою статті 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Системний аналіз вказаних норм дозволяє дійти до висновку, що сама по собі відсутність відомостей про місце перебування фізичної особи протягом трьох років у місці її постійного проживання не може бути підставою для оголошення цієї фізичної особи померлою. Суд повинен мати достатні належні та допустимі докази для встановлення обставин, на підставі яких можливо зробити вірогідне припущення про смерть громадянина.

При цьому на наявність права, а не обов`язку суду оголосити фізичну особу померлою за умови відсутності у місці її постійного проживання відомостей про місце її перебування протягом трьох років прямо вказує зміст частини першої статті 46 ЦК України.

Разом із тим, судом першої інстанції досліджено Витяг з єдиного реєстру досудових розслідувань наданого представником заявника, що в поданій заяві до Мукачівського відділу поліції заявником ОСОБА_2 зазначено, що ОСОБА_3 ймовірно проживає на території Російської Федерації.

Достатні належні та допустимі докази на встановлення обставин, на підставі яких можливо було б зробити вірогідне припущення про смерть ОСОБА_3 , в матеріалах справи відсутні.

При таких обставинах суд першої інстанції, з яким погоджується і колегія суддів, врахувавши відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, які б давали достатні підстави для задоволення вимог про визнання ОСОБА_3 померлим, дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви про оголошення фізичної особи померлою.

За таких обставин, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростовують. Судове рішення ухвалено судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, у відповідності до ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення - залишити без змін.

Керуючись ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. ст. 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 який діє в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 10 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 31 січня 2020 року.

Головуючий

Судді