Справа №339/239/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2020 року м. Болехів

Болехівський міський суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого - судді Поляниця М. М.

з участю: секретаря судового засідання: Ганчар Л.В.

позивачки ОСОБА_1

представника позивача - адвоката Малетина А.Я.

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача - адвоката Мушинського В.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Про стягнення втраченої вигоди, -

в с т а н о в и в :

1. ОСОБА_1 звернулася в суд з зазначеним позовом.

Вимоги позивача.

2.Просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь збитки у вигляді втраченої вигоди у сумі 300 000 грн. а також на користь держави судові витрати по справі.

Короткий виклад обгрунтування позову.

3. Заявлений позов ОСОБА_1 обгрунтовує ти, що вона спільно з відповідачем є співвласниками торгово-офісного приміщення площею 89.3 кв.м., котре розташоване по АДРЕСА_1 оскільки воно було придбане за час перебування у шлюбі. Нею 1 серпня 2017 року укладено договір оренди частини зазначеного приміщення площею 44,6 м2 з ФОП ОСОБА_3 зі сплатою орендної плати в розмірі 12 тис. грн. щомісячно. Відповідач захопив вказане приміщення, замінивши замки та здав його в оренду іншим особам. З метою захисту майнового права нею було подано позов, який рішенням Долинського районного суду від 16 листопада 2018 року було задоволено. Розірвано договір оренди укладений відповідачем та зобов`язано звільнити зазначене приміщення. ОСОБА_2 добровільно не виконував рішення суду. В результаті таких дій вона не отримала дохід (орендну плату) в сумі 300 тис. грн.

Клопотання сторін по справі.

4.Позивачкою, до закінчення підготовчого засідання, подано заяву про зміну підстав позову, в якій просить попередню підставу, а саме договір оренди укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не досліджувати, а досліджувати нову підставу - договір оренди приміщення, укладений між нею та ФОП ОСОБА_4 20 липня 2007 року з розміром орендної плати 11 500 грн.. Оскільки до початку підготовчого засідання сталась подія, яка змусила її змінити підставу позову. ОСОБА_2 вчинив тиск - погрожував стороні вищевказаного договору ФОП ОСОБА_5 , який змусив віддати примірник договору оренди, укладеного між ними.

Стислий виклад позиції сторін по справі, що висловлені в ході судового розгляду.

5.В судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала з підстав викладених як позовній заяві так і в заяві про зміну підстав позову. Додатково зазначила, що до розірвання у червні 2017 року шлюбу, кошти від оренди приміщення ОСОБА_6 поступали в бюджет сім`ю. Просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь збитки у вигляді втраченої вигоди на суму 300 000 грн.

6.Представник позивачки - адвокат Малетин А.Я. в судовому засіданні позовні вимоги позивачки підтримав та додав, що ОСОБА_1 спільно з відповідачем є співвласниками торгово-офісного приміщення площею 86.3 кв.м., котре розташоване по АДРЕСА_1 . На сьогоднішній день позивачка передала свою частину приміщення в оренду з 16 вересня 2019 року. Орендна плата становить 10 200 гривень за місяць. Внаслідок неправомірних дій відповідача позивачці завдано реальних майнових збитків - втраченої вигоди (доходу) у вигляді не отриманої за свою частку приміщення орендної плати у сумі 300 000 грн. Просить позов задоволити повністю.

7.Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та додатково зазначив, що кошти від договорів оренди приміщення, які були укладені під час перебування у шлюбі, про що знала позивачка, йшли у бюджет сім`ї. Жодних претензій, щодо них в ОСОБА_1 під час перебування у шлюбі не було. Після розірвання шлюбу позивачка почала вимагати передати їй магазин та ініціювала розірвання раніше укладених договорів оренди. Укладені договори оренди за рішенням суду були розірвані. Просить у задоволенні позову відмовити.

Процесуальні дії у справі.

8. Ухвалою суду від 02 вересня 2019 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовлено. Позовну заяву залишено без руху, надано позивачці строк для усунення недоліків (а.с.37-40)

9.Позивачкою 06 вересня 2019 року усунено недоліки та ухвалою суду від 13 вересня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі і призначено до підготовчого засідання на 14:00 год. 07 жовтня 2019 року (а.с.47-51)

10.Підготовче засідання, яке було призначено на 22.11.2019 не закрито, у зв`язку з раптовим погіршенням стану здоров`я головуючого (а.с.139).

11.Ухвалою суду від 17 грудня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 09:30 год. 17 січня 2020 року (а.с.141-144)

12.Протокольною ухвалою суду від 17 січня 2020 року оголошено перерву для повторного виклику свідка на 09:30 год. 27 січня 2020 року (а.с.154-158)

Письмові матеріали надані суду сторонами.

13. З виконавчого комітету Тисівської сільської ради відповідно до вимог ч. 6,7 ст.187 ЦПК України 12 жовтня 2019 отримано інформацію про місце проживання відповідача де зазначено, що ОСОБА_2 зареєстрований за місцем проживання за адресою АДРЕСА_2 .

14.Через канцелярію суду позивачкою ОСОБА_1 02 жовтня 2019 року подано заяву про зміну підстав позову з додатком в якій просить попередню підставу, а саме договір оренди укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не досліджувати, а досліджувати нову підставу - договір оренди приміщення, укладений між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_4 (а.с.59-81)

15.Відповідачем ОСОБА_2 через канцелярію суду 04 жовтня 2019 року подано відзив на позовну заяву про стягнення втраченої вигоди з додатком (а.с.82-123), а також на адресу суду 18 жовтня 2019 року надійшов від відповідача відзив на заяву про зміну підставу позову (а.с.124-128).

Норми права, що регулюють спірні правовідносини та мотиви їх застосування.

16.Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

17.Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

18.Відповідно до ст.60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав поважної причини ( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу)

19.Згідно ч.3 ст.368 ЦК майно, набуте подружжя за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом

20.Згідно ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою відповідно до Цивільного кодексу України.

21.Відповідно до ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

22.Так, пунктом 6 статті 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність.

23.Відповідно до частини другої статті 369 ЦК України та частини другої статті 65 СК України при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Фактичні обставини встановлені судом та зміст спірних правовідносин.

24.Заслухавши учасників судового розгляду, показання свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

25.Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

26.Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 30 серпня 2007 року, який рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 27 червня 2017 року розірвано.

27.За час проживання сторін у шлюбі ОСОБА_2 було придбано трикімнатну квартиру загальною площею 58.8 кв.м за адресою АДРЕСА_3 , що підтверджується Договору купівлі-продажу № 3474 від 26 липня 2011 року (а.с.85-86), а також однокімнатну квартиру загальною площею 29.6 кв.м за адресою АДРЕСА_4 , що підтверджується Договору купівлі-продажу № 4821 від 26 жовтня 2011 року (а.с.87-88).

28.Дані квартири АДРЕСА_5 в 2013 році були об`єднані, створено новий об`єкт - торгово-офісне приміщення загальною площею 89.3 кв.м., який зареєстрований 04 квітня 2013 році на праві власності за ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право власності від 05.04.2013 (а.с.89)

29.Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 01 серпня 2019 року визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_7 торгово-офісне приміщення загальною площею 89.3 кв.м по АДРЕСА_1 . В порядку поділу спільного сумісного майна визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності по Ѕ частині торгово-офісного приміщення з вказаною адресою (а.с.25-34)

30.З матеріалів справи вбачається, що позивачкою 20 липня 2017 року укладено договір оренди приміщення № 01/07/17, з ФОП ОСОБА_4 згідно якого передано у строкове платне користування приміщення площею 44.6 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 на строк 30 місяців. (а.с.60-63).

31.Відповідачем ОСОБА_2 15 травня 2015 року, тобто в період перебування у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 , було укладено договір оренди №1 частини торгово-офісного приміщення площею 46 м2. Відповідно до укладеного Договору сторони підписали 1.05.2015 Акт прийому передачі в оренду нежитлового приміщення (а.с.100-103).

32. ОСОБА_2 1 лютого 2017 року укладено Договір оренди №2 частини нежитлового приміщення площею 30 м2 по АДРЕСА_1 з фізичною особою підприємцем ОСОБА_8 та підписано Акт прийому передачі в оренду приміщення (а.с.108-111).

33.Рішенням Долинського районного суду від 16 листопада 2018 року, яке набрало законної сили 3 січня 2019 року укладені між ОСОБА_2 з однієї сторони ОСОБА_6 і ОСОБА_8 договори оренди торгово-офісного приміщення розірвано (а.с.20-21).

34.Позивачкою ОСОБА_1 16 вересня 2019 року укладено договір оренди нежитлового приміщення площею 46 м2 з ФОП ОСОБА_9 по АДРЕСА_1 та підписано акт прийому передачі (а.с.64-69).

35.Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 підтвердив укладення 20 липня 2017 року між ним та ОСОБА_1 Договору оренди приміщення, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_4 , оскільки у нього були наміри також відкрити підприємницьку діяльність у сферу туризму. Однак, дане приміщення в оренду не отримав. Йому відомо, що там продавали кондитерські вироби (торти). Жодних коштів ОСОБА_1 за оренду не перераховував так як і не отримував ключів від приміщення. З ОСОБА_2 у жовтні листопаді спілкувався по телефону, який повідомив, що будуть суди і чи це йому потрібно.

Мотиви суду.

36.Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного законного та обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин.

37.Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43,49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено, як право на участь у доказуванні (ст.43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

38.Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

39.В ході судового розгляду встановлено, що в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 1 серпня 2019 року за за ОСОБА_10 право власності на Ѕ частину торгово-офісного приміщення загальною площею 89.3 кв.м по АДРЕСА_1 , а також за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину торгово-офісного приміщення загальною площею 89.3 кв.м по АДРЕСА_1

40.З договору оренди нежитлового приміщення від 16 вересня 2019 року укладеному між ОСОБА_1 та ОСОБА_9 , що наданий позивачкою, вбачається, що зазначений договір укладено за згодою ОСОБА_2 . Право власності на об`єкт нерухомості (торгово-офісне приміщення) загальною площею 89.3 кв.м по АДРЕСА_1 , зареєстровано в Державному реєстрі прав нерухомого майна, номер запису про право власності 32952277 на підставі Постанови №343/1116/17 від 1 серпня 2019 року Івано-Франківського апеляційного суду. (а.с.64).

41.Укладення позивачкою 20 липня 2017 року договору оренди приміщення з ОСОБА_4 без погодження з співвласником ОСОБА_2 відбулося з порушенням вимог ст..68 СК України та ст.369 ЦК України, оскільки розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою відповідно до Цивільного кодексу України.

42.Окрім того в ході судового засідання було встановлено і таке не тільки не спростовано позивачкою а і визнано нею, що на час укладання 20 липня 2017 року договору оренди з ОСОБА_4 , торгово-офісні приміщення загальною площею 89.3 кв.м по АДРЕСА_1 , уже перебували в оренді і вільних площ, для надання в оренду нерухомого майна не було.

43.Оцінюючи доводи позивачки, щодо вона не могла виконати умови укладеного з ОСОБА_4 договору, оскільки ОСОБА_2 захопив приміщення та передав його одноосібно у користування, як такі, що не відповідають фактичним даним, спростовуються матеріалами справи та її особистими показання даними в судовому засіданні.

44.У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

45.В ході судового розгляду позивачка зазначила, що їй було відомо про те, що ОСОБА_2 здає в оренду приміщення за вказаною адресою, і кошти від якої, до розірвання шлюбу, надходили в сімейний бюджет. При цьому суд визнає презумпцію правомірності укладених, ОСОБА_2 , до розірвання шлюбу, договорів оренди торгово-офісного приміщення, при цьому також враховує принцип, що при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

46.Укладені ОСОБА_2 договори оренди торгово-офісного приміщення не були визнані в судовому порядку недійсним, а тільки були розірваними за рішенням суду, яке вступило в законну силу 03 січня 2019 року (а.с.20-21)

47.У відповідності до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

48.Отже, посилання позивачки на витяг ЄРДР за №0000131 від 07.03.2019 про те, що ОСОБА_2 умисно не виконує рішення суду не є належним та допустимим доказом вчинення відповідачем такого діяння. (а.с.24).

49.Позивачка, після розірвання шлюбу, не мала правових підстав без згоди відповідача на укладення 20.07.2017 договору оренди торгово-офісного приміщення з ФОП ОСОБА_4 , оскільки розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

50. ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів того, що маючи намір на укладення 20 липня 2017 року договору оренди з ФОП ОСОБА_4 , зверталась до ОСОБА_2 за отриманням згоди щодо укладеного договору.

51.У відповідності до п.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», - державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;

52.Частиною 2 ст.3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

53.Таким чином, суд приходить до висновку, що тільки після 1 серпня 2019 року, тобто після прийняття рішення судом апеляційної інстанції, яким визнано за позивачкою право власності на Ѕ частину торгово-офісного приміщення загальною площею 89.3 м2 по АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 мала право на укладення договору оренди, чим вона і скористалася уклавши з такий ОСОБА_9 при цьому отримавши згоду іншого співвласника.

54.В ході судового засідання не здобуто доказів неправомірних дій відповідача, які призвели до завдання позивачці матеріальних збитків, у вигляді втраченої вигоди. Таких належних та допустимих доказів не надано і позивачкою ОСОБА_1 .

55.Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень (ст.369 ЦК України).

56. ОСОБА_1 , яка вимагає відшкодування збитків, не довела належними та допустимими доказами: неправомірність поведінки відповідача; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

57.Укладення відповідачем договору оренди спільного майна, не можна розцінювати, як його неправомірні дії, що призвели до позбавлення позивача можливості отримати прибуток, оскільки зазначені договори були укладені під час перебування сторін у шлюбі і виходячи з системного аналізу норм Сімейного та Цивільного кодексів України вважається, що вони були укладені за згодою другого з подружжя.

58. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані.

59.Про існування Договору оренди від 20 липня 2017 року позивачу ОСОБА_2 стало відомо при подачі позивачкою заяви про зміну підстав позову.

60.Належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 зверталась до відповідача за згодою на укладення зазначеного договору нею суду не надано і такі докази не здобуті в ході судового розгляду.

61.Позивачка не довела також також, що вона могла і повинна була отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила її можливості отримати прибуток

62.Системний аналіз наведених вимог законодавства та зібраних по справі доказів, що оцінені судом належним чином кожен зокрема на їх достовірність, допустимість та узгодженість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності з встановленими судом обставинами свідчать про те, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «Про стягнення втраченої вигоди не підлягає задоволенню, оскільки не ґрунтується на вимогах закону та є безпідставним.

63.При вирішенні спору судом не встановлено порушення законодавствазі сторони ОСОБА_2 , що було б підставою для винесення окремої ухвали суду у відповідності до ст. 262 ЦПК України.

64.Положеннями статті 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1)розмір витратна правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

65.Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

66.На підтвердження того представником відповідача долучено до матеріалів справи додаткова угода №1, акт приймання-здачі виконаних робіт; квитанція №1 до прибуткового касового ордера від 27 вересня 2019 року на суму 7 000 грн. та №2 до прибуткового касового ордера від 27 січня 2020 року на суму 3 000 грн.

67.Оцінюючи наданий представником відповідача акт приймання-здачі виконаних робіт правового характеру на суму 10 000 грн., суд приходить до висновку, що зазначені у п.1 та п.4 витрати пов`язані з зустріччю, консультацією, узгодженням правової позиції, а також підготовка та подання відзиву на заяву про зміну підстав позову на суму 2000 грн. не підлягають до задоволення, оскільки зазначені в цих пунктах послуги перекликаються з п.2 та 3 «вивченням матеріалів справи для подачі відзивів на позовну заяву до суду», «підготовка та подання відзиву на позовну заяву до суду» та випливають з загального характеру наданих правових послуг.

68.За таких обставин витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката підлягають частковому задоволенню на суму 8000 грн., та підлягають до стягнення з позивачки.

На підставі викладеного ст. 60,65,68 СК України, ст.ч.3 ст. 68,368,369 ЦК України, ст.2,3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», керуючись ст.3,12,13,76,81,83,263,265,268 ЦПК України,-

у х в а л и в :

1.У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Про стягнення втраченої вигоди - відмовити.

2.Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 8 000 (вісім тисяч) грн. за надання правової допомоги адвокатом.

3.Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

4.У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5.Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду через Болехівський міський суд.

6.Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, то зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

7.Найменування або ім`я сторін, їх місцезнаходження або місце проживання:

- Позивачка: ОСОБА_1 , індивідуальний податковий номер НОМЕР_1 , паспорт № НОМЕР_2 виданий 19.07.2017, АДРЕСА_6

- Відповідач - ОСОБА_2 , індивідуальний податковий номер НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 .

Текст повного судового рішення буде виготовлено 31 січня 2020 року

Суддя Поляниця М.М.

Текст повного судового рішення виготовлено 31 січня 2020 року