Справа № 703/3064/20
18 грудня 2020 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:
головуючого судді Ігнатенко Т.В.,
секретар судових засідань Бондаренко А.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла Черкаської області, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням
11 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування будинковолодінням АДРЕСА_1 .
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником будинковолодіння АДРЕСА_1 . У вказаному будинковолодінні зареєстрований ОСОБА_2 , який не є членом її сім`ї, однак в ньому не проживає з 29 березня 2003 року та його особисті речі в будинку відсутні. На даний час позивач має намір оформити допомогу від держави, а саме оформити субсидію, однак позбавлена можливості це зробити, оскільки в будинку зареєстрований відповідач. Вважає, що відповідач не користується будинковолодінням без поважних причин, а тому втратив право користування ним. Відповідач ухиляється від вимог позивач знятися з реєстраційного обліку у добровільному порядку, в зв`язку з чим звернулася до суду з даною позовною заявою.
Ухвалою судді від 28 вересня 2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання, роз`яснено відповідачу право на надіслання до суду відзиву на позовну заяву, позивачу відповіді на відзив, третій особі пояснення щодо позову або відзиву.
Ухвалою суду від 26 жовтня 2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено судовий розгляд.
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, звернулася до суду з заявою, в якій просить розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, на їх задоволенні наполягає, проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до вимог ст.128 ЦПК України, шляхом направлення судових повісток на адресу зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання, а також відповідно до вимог ч.10 ст.187 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Відзиву на позовну заяву та заперечень до суду не направив.
З урахуванням положень ч.4 ст.223 та ч.1 ст.280 ЦПК України, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити, за результатами її розгляду, заочне рішення.
Враховуючи, що розгляд справи відбувався за відсутності учасників судового процесу, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України.
Суд, врахувавши позицію позивача, яка викладена в її заяві про розгляд справи без її участі, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.
Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно ч.1-4 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч.1 ст.95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як вбачається з договору дарування від 13 червня 1990 року, посвідченого державним нотаріусом Смілянської державної нотаріальної контори Таран Г.В., ОСОБА_3 подарувала, а ОСОБА_1 прийняла у дар житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.7-8).
Відповідно до ч.1 та ч..2 ст.182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.
Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №223362410 від 10 вересня 2020 року, власником житлового будинку з надвірними спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_1 (а.с.9).
Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Згідно ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Згідно ч.1 та ч.2 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до ст.150 ЖК Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші, не заборонені законом угоди.
Згідно ч.1 та ч.2 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до п.34 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї , а також членами сім`ї попереднього власника житла.
Згідно ст.156 ЖК Української РСР, члени сім`ї власника жилої квартири, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.
Однак, як вбачається з позовної заяви, позивач ОСОБА_1 стверджує, що відповідач ОСОБА_4 не є членом її сім`ї, при цьому докази, які спростовують дане твердження, матеріали справи не містять.
Відповідно до ч.1 ст.71 ЖК Української РСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Як вбачається з будинкової книги для прописки громадян, що проживають в будинку АДРЕСА_1 , за даною адресою зареєстрований ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5-6).
Згідно довідки №16-11/1830, виданої Відділом державної реєстрації виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області 16 вересня 2020 року, місце проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.20).
Разом з тим, відповідно до №111271, виданої квартальним комітетом №21 Смілянської міської ради 29 серпня 2020 року, ОСОБА_2 , 1957 року народження, зареєстрований в будинку АДРЕСА_1 , з 2003 року, однак ніколи за даною адресою не проживав і на даний час не проживає (а.с.13).
Згідно актів від 20 грудня 2015 року, 05 червня 2018 року та 28 серпня 2020 року, складеними ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , підписи яких засвідчені головою квартального комітету №21, зазначеними особами встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрований в будинку АДРЕСА_1 , з 29 березня 2003 року, станом будинку не цікавиться, особистих речей в будинку не має і місце проживання невідоме (а.с.10, 11, 12).
Доказів, які б свідчили про те, що відповідач після звернення позивача до суду з даним позовом знятий з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , матеріали справи не містять.
Крім того, відповідачем ОСОБА_2 не надано жодного доказу, який свідчить про його проживання в будинку АДРЕСА_1 з березня 2003 року, або вчинення перешкод позивачем або іншими особами, будь-яким способом, в його проживанні за зареєстрованим місцем проживання.
На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позивачем доведено факт постійної відсутності відповідача ОСОБА_2 без поважних причин з березня 2003 року за зареєстрованим місцем проживання, а саме в будинку АДРЕСА_1 .
Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника та/або судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.
Таким чином, у відповідності до практики ЄСПЛ, порушенням права особи є наявність законодавчо обумовлених передумов для такого порушення, навіть у разі, коли потенційне порушення пов`язується із гіпотетичною обставиною, що може настати або не настати.
Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що факт реєстрації відповідача в будинку АДРЕСА_1 , який належить на праві власності позивачу, порушує право останньої на володіння, користування та розпорядження своїм майном, а також викликає необхідність сплати комунальних послуг за відсутнього відповідача.
Вищевказані обставини перешкоджають позивачу реалізовувати свої права, що є неприпустимим.
Враховуючи вищевикладене та позицію відповідача, який відзиву на позовну заяву чи заперечень щодо позовних вимог не надав, суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.
Відповідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений при подачі позовної заяви судовий збір у розмірі 840 гривень 80 копійок.
На підставі вищевикладеного, відповідно до ст.41 Конституції України, ст.15, 16, 182, 316, 317, 319, 321 ЦК України, ст.71, 150, 156 ЖК Української РСР, та керуючись ст.4, 12, 13, 28, 76-82, 141, 223, 247, 258-259, 263-265, 268, 272-273, 280, 352, 354-355 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування будинковолодінням АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , судові витрати по оплаті судового збору за подачу позову в сумі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 (вісімдесят) копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин.
Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі:

Позивач ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Головуючий: Т.В. Ігнатенко