Житомирський апеляційний суд
Справа №282/469/18 Головуючий у 1-й інст. Вальчук В. В.
Категорія 5 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2020 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

Павицької Т.М.

секретаря

судового засідання Кучерявого О.В.

з участю представників сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Любарського районного суду Житомирської області від 22 травня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Вальчука В.В.

у цивільній справі №282/469/18 за позовом ОСОБА_2 до Любарської селищної ради, ОСОБА_3 про визнання права власності,-

в с т а н о в и в:

У березні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом. Просила визнати за нею право власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом по смерті ОСОБА_4 , а саме: житловий будинок, літера АДРЕСА_1 -1, прибудову, літера а-1, ганок, літера №1, сарай-літня кухня, літера Б-1, гараж, літера В-1, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 . В обґрунтування заявлених вимог позивачка зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її дядько ОСОБА_4 . У відповідності до заповіту покійного позивачка разом із ОСОБА_3 являються спадкоємцями належного спадкодавцю житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_2 . 10 листопада 2010 року позивачка подала заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини по смерті дядька. Цього ж дня відповідач ОСОБА_3 , подала заяву до нотаріальної контори про те, що відмовляється від належної їй частки у спадковому майні за заповітом на користь ОСОБА_2 . Проте, вона не мала змоги оформити своє право власності на вказаний вище будинок через відсутність правовстановлюючих документів. Саме тому позивачка звернулась до суду з цим позовом.

Рішенням Любарського районного суду Житомирської області від 22 травня 2018 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право власності на успадковане нею після смерті ОСОБА_4 померлого, ІНФОРМАЦІЯ_1 , майно, а саме: садибу, що розташована за адресою АДРЕСА_2 , інвентаризаційною вартістю 101 934,00 грн., до складу якої входять: - Житловий будинок, літера А-1, 1973 року побудови; - Прибудова, літера а-1, 1973 року побудови; - Ганок, літера № 1, 1973 року побудови; - Сарай-літня кухня, літера Б-1, 1976 року побудови; - Гараж, літера В-1, 1987 року побудови.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції незаконне та необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зокрема зазначає, що за загальним процесуальним правилом суд має сприяти залученню до розгляду справи всіх осіб, прав та інтересів яких стосується спір. Проте, суд першої інстанції не залучив її до участі в розгляді справи, хоча оскаржуваним рішення зачіпаються її права та інтереси як співвласника спірного житлового будинку. Так, з 06.05.1971 року по 16.01.1985 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 . У зв`язку з існуванням спору щодо спірного домоволодіння, вона зверталася до Чуднівського районного суду Житомирської області з позовом про виділ із колгоспного двору, який було задоволено. Дане судове рішення набрало законної сили 10.05.1988 року. Після постановлення вказаного судового рішення остання звернулась до сільської ради, якою воно було занесено до погосподарської книги. Проте, незважаючи на наявність вказаного рішення 1988 року, суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку, що спірний житловий будинок належав на праві власності лише померлому спадкодавцю ОСОБА_4 , не перевіривши при цьому статус житлового будинку та записи в погосподарських книгах.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до заповіту, посвідченого 15 квітня 2008 року секретарем Дударківської сільської ради Бориспільського району Київської області Худяков І.Л., на випадок своєї смерті житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований в с. Великі Деревичі, Любарського району Житомирської області, який належить йому на праві особистої власності, заповів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у рівних долях.

Як вбачається із довідки №56 Великодеревичівського старостинського округу Любарського району від 25 січня 2018 року, ОСОБА_2 прописана та проживає з 08.08.2008 року за адресою: АДРЕСА_2 . На час смерті власника будинку ОСОБА_4 вона також проживала за вказаною адресою.

Рішенням Великодеревичівської сільської ради Любарського району від 04 грудня 2015 року, вулицю Радянську перейменовано на вулицю Молодіжну.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Дударків Бориспільського району Київської області помер ОСОБА_4 , що стверджується свідоцтвом серії НОМЕР_1 , актовий запис № 25.

Зі змісту заяви, посвідченої 10 листопада 2010 року приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Кузьменко А.П., вбачається, що ОСОБА_3 від прийняття спадщини за заповітом ОСОБА_4 відмовилась на користь ОСОБА_2 .

Постановою державного нотаріуса Бориспільської районної державної нотаріальної контори Черненко Н.Б., № 235/02-31 від 20 лютого 2018 року відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок АДРЕСА_2 , належний ОСОБА_4 , на ім`я ОСОБА_2 у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують право власності покійного на дане майно.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що житловий будинок АДРЕСА_2 належав спадкодавцю, а позивач є його спадкоємцем за заповітом.

Проте, такі висновки суду є передчасними, зроблені без належного з`ясування всіх обставин справи.

Так, відповідно до ч.1 ст.352 ЦПК учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги, ОСОБА_1 посилалася на те, що рішенням в цій справі порушені її права як співвласника спірного будинковолодіння.

Такі доводи заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Зі змісту довідки №285 від 22 квітня 2020 року, виданої Любарською селищною радою Любарського району Житомирської області по Великодеревичівському старостинському окрузі, вбачається, що згідно записів у погосподарській книзі за 1983-1985 роки, особистий рахунок №184 у господарстві рахувалися: ОСОБА_5 , голова сім`ї, ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , вибула із дітьми в Андрушівський район, с. Стара Котельня, ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_6 , внучка, ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_7 , внучка, ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_8 , внучка, ІНФОРМАЦІЯ_8 . Житловий будинок знаходиться в АДРЕСА_2 (а.с.60).

Тобто, апелянт ОСОБА_1 та троє їх спільних зі спадкодавцем неповнолітніх на той час дітей були членами колгоспного двору за вказаною адресою.

Крім того, рішенням Чуднівського районного суду Житомирської області від 27 квітня 1988 року було задоволено позов ОСОБА_1 .. Проведено виділ майна із колгоспного двору, розміщеного в селі Великі Деревичі Любарського району Житомирської області. Виділено ОСОБА_1 з врахуванням того, що з нею знаходяться та проживає троє неповнолітніх дітей, в жилому будинку приміщення 1-1, площею 7,70 кв.м - 562 крб., 1-2 площею 8,90 кв.м - 883 крб.18 коп., 1-5 площею 18,10 кв.м - 1364 крб., 91 коп., а всього по жилому будинку на 2810 крб. 11 коп., а також сарай 2130 крб., 99 коп.,веранду 1 і 1 а - 513 крб. 86 коп., колодязь 367 крб 92 коп. Всього на суму 5882 крб. 88 коп., що складає 67/100 ідеальних долей домоволодіння.

Позивачку зобов`язано закласти дверний пройом із приміщення 1-1 в 1-3 і переобладнати систему електроосвітлення.

ОСОБА_4 виділено в цьому ж будинку приміщення 1-3, вартістю 1481 крб. 70 коп., 1-4, вартістю 1369 крб., 91 коп., а всього на суму 2846 крб. 61 коп., що складає 33/100 ідеальних долей домоволодіння.

ОСОБА_4 зобов`язано пробити дверний пройом з приміщення 1-3 на вулицю. З врахуванням того, що виділяється чотири члени колгоспного двору і залишається один, а також тим, що ОСОБА_1 отримала виділену частину і зобов`язана сплатити 43 крб. 21 коп., а відповідач отримує більшу долю ніж йому належить слід з нього стягнути на користь позивачки 1069 крб. 50 коп. вартості переполученої долі(а.с.58,59).

Тобто, спірний будинок належав до майна колишнього колгоспного двору і на підставі судового рішення, яке є чинним, ОСОБА_1 є власником 67/100 ідеальних його частин. Таке право нею не втрачено.

Згідно із частиною першою статті 120, статтею 123 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Отже, ОСОБА_1 не втратила право на частку у спірному нерухомому майні. Проте, суд вирішив про визнання за позивачем права власності в порядку спадкування і на належне останній майно, хоча до участі у розгляді справи вона не була залучена.

Відповідно до п.4 ч.3 ст.376 ЦПК обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення є порушення норм процесуального права, якщо: суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Виходячи із наведеного, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене із порушенням норм чинного законодавства, а тому підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Крім того, відповідно до положень ст.141 ЦПК відшкодуванню за рахунок позивачки підлягають понесені апелянтом витрати по сплаті судового збору.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,376,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Любарського районного суду Житомирської області від 22 травня 2018 року скасувати та ухваливши нове рішення.

Відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позову до Любарської селищної ради, ОСОБА_3 про визнання права власності.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1529,01 грн. понесених судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий: Судді:

Повний текст постанови складений 24 липня 2020 року.