Постанова

Іменем України

21 січня 2020 року

м. Київ

справа № 590/1087/17

провадження № 61-37322св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю «Авто Просто», Товариство з обмеженою відповідальністю «АТ Сервіс»,

провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Сумської області від 03 травня 2018 року у складі колегії суддів: Собини О. І., Левченко Т. А., Хвостика С. Г.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, який уточнила у процесі розгляду справи, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» (далі - ТОВ «Авто Просто»), Товариства з обмеженою відповідальністю «АТ Сервіс» (далі - ТОВ «АТ Сервіс) про визнання правочинів недійсними та застосування реституції, посилаючись на те, що 03 вересня 2016 року між нею та ТОВ «Авто Просто» було укладено договір № 720192, предметом якого є надання учаснику фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, спрямованих на придбання автомобіля за рахунок об`єднання грошових коштів учасників через систему «Авто Так». В той же день між нею та ТОВ «АТ Сервіс» укладено договір доручення, предметом якого є зобов`язання сплатити повіреним винагороду ТОВ «Авто Просто» у розмірі 7 038 грн за рахунок довірителя. Однак оспорювані правочини були укладені під впливом обману та з використанням з боку відповідачів нечесної підприємницької практики. Вона отримала нечітку, неправдиву інформацію стосовно умов основного договору, які є несправедливими відносно неї як споживача та всупереч принципу добросовісності цивільних відносин створюють істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків. Умова договору про надання учаснику фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах щодо його дії до повного виконання сторонами своїх зобов`язань не є встановленим строком припинення дії договору, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Система «Авто Так» функціонує таким чином, що учаснику, який сплатив повну вартість автомобіля та виконав усі зобов`язання щодо сплати внесків, буде надано право на отримання транспортного засобу на найближчому асигнаційному акті, який має проводитися у місяці, наступному за місяцем, в якому учасник повністю виконав усі зобов`язання за договором. Застосовуючи підміну понять «ціна автомобіля» та «поточна ціна автомобіля», ТОВ «Авто Просто» використовує нечесну підприємницьку практику, яка вводить споживача в оману щодо обставин, які мають істотне значення, що є порушенням вимог статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Загальна сума зобов`язань не є фіксованою, оскільки щомісяця збільшується. Зміст договору є складним для сприйняття і розуміння правової природи правочину, прав та обов`язків сторін. Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просила:

- визнати недійсним з моменту укладення договір № 720192 від 03 вересня 2016 року з додатками № 1 та № 2, укладений між нею та ТОВ «Авто Просто»; стягнути з ТОВ «Авто Просто» грошові кошти в розмірі 41 782,77 грн;

- визнати недійсним з моменту укладення договір від 03 вересня 2016 року, укладений між нею та ТОВ «АТ Сервіс»; стягнути з ТОВ «АТ Сервіс» грошові кошти в розмірі 7 038 грн.

Рішенням Ямпільського районного суду Сумської області від 30 січня 2018 року у складі судді Бондарчук Я. П. позов задоволено. Визнано недійсним договір № 720192 від 03 вересня 2016 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Авто Просто». Стягнуто з ТОВ «Авто Просто» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 41 782,77 грн. Визнано недійсним договір доручення № 720192 від 03 вересня 2016 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «АТ Сервіс». Стягнуто з ТОВ «АТ Сервіс» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 7 038 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Судове рішення місцевого суду мотивоване тим, що договір про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару у групі було укладено під впливом обману, із застосуванням нечесної підприємницької практики та включенням до нього несправедливих умов, у зв`язку з чим цей правочин підлягає визнанню недійсним із застосуванням правових наслідків його недійсності. Договір доручення також підлягає визнанню недійсним, оскільки він був укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «АТ Сервіс» з метою виконання основного договору, тобто є похідним.

Постановою Апеляційного суду Сумської області від 03 травня 2018 року апеляційну скаргу ТОВ «Авто Просто» задоволено частково. Рішення Ямпільського районного суду Сумської області від 30 січня 2017 року в частині задоволення вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Авто Просто» скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності в діяльності ТОВ «Авто Просто» під час укладення оспорюваного правочину ознак нечесної підприємницької практики, які б свідчили про несправедливість умов договору, зокрема не доведено, що його умовами порушується принцип добросовісності, вони призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін і завдають шкоди споживачеві.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи.

У червні 2018 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просила скасувати постанову Апеляційного суду Сумської області від 03 травня 2018 року, а рішення Ямпільського районного суду Сумської області від 30 січня 2018 року залишити в силі.

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що оспорювані договори були укладені під впливом обману та із застосуванням нечесної підприємницької практики, зокрема, вона отримала нечітку, неправдиву інформацію стосовно основного правочину, дії ТОВ «Авто Просто» є забороненими відповідно до статей 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Перед укладенням договору про надання учаснику фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах вона ознайомилася з його змістом, але мало що зрозуміла. Ні в самому договорі, ні в додатках до нього не вказані підприємство, з яким відповідач уклав договір на постачання автомобіля, виробник, а також інші основні характеристики транспортного засобу та кінцевий термін дії самого договору. При належному роз`ясненні всіх умов та наслідків указаного договору вона не погодилася б на його укладення. Умовами угоди для неї встановлений обов`язок сплачувати періодичні платежі разом із щомісячною винагородою, розмір яких постійно змінюється залежно від поточної ціни на автомобіль, навіть після його отримання. При цьому учасник, який вже отримав автомобіль, може достроково розірвати угоду лише за умови повної сплати вартості автомобіля і щомісячної винагороди, згідно з графіком. Тому, на її думку, умови договору є несправедливими, оскільки всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу. Крім того, умовами правочину встановлено жорсткі обов`язки споживача (позивача), тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця (відповідача), оскільки останній не несе будь-якої відповідальності за невиконання умов договору.За оспорюваними договорами нею було безпосередньо сплачено ТОВ «Авто Просто» періодичні платежі із щомісячною винагородою у сумі 41 782,77 грн, ТОВ «АТ Сервіс» - 7 038 грн, а всього - 48 820,77 грн, що підтверджується відповідними квитанціями.

У серпні 2018 року ТОВ «Авто Просто» подало відзив на касаційну скаргу, в якому просило відмовити в її задоволенні, посилаючись на те, що наведені у скарзі доводи були предметом дослідження й оцінки судом апеляційної інстанції, який перевірив їх та спростував відповідними висновками.

Рух справи в суді касаційної інстанції.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 12 липня 2018 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали з Ямпільського районного суду Сумської області.

12 вересня 2018 року справа № 590/1087/17 надійшла до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

За змістом касаційної скарги судове рішення апеляційного суду фактично оскаржується в касаційному порядку лише в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Авто Просто», тому і переглядається Верховним Судом тільки в цій частині.

Судами встановлено, що з метою придбання автомобіля «ZAZ Forza» 03 вересня 2016 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Авто Просто» було укладено договір № 720192, предметом якого є надання учаснику фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, спрямованих на придбання транспортного засобу за рахунок об`єднання грошових коштів учасників через систему «Авто Так». Крім того, в цей же день сторонами були підписані додаток № 1 і додаток № 2, які є невід`ємною частиною вказаного договору.

На виконання умов договору № 720192 ОСОБА_1 сплатила ТОВ «Авто Просто» внески в загальному розмірі 41 782,77 грн.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

За змістом частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, відповідно до пункту 11-1 частини першої статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (який є спеціальним законом у сфері надання фінансових послуг, здійснення регулятивних та наглядових функцій за діяльністю з надання фінансових послуг), є фінансовою послугою.

Предметом договору від 03 вересня 2016 року № 720192 є надання фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля за рахунок об`єднаних періодичних платежів учасників групи через систему «Авто Так», а отже, правовідносини, які виникають на підставі цього правочину, регулюються вищевказаним законом та іншими актами цивільного законодавства.

Апеляційним судом також встановлено, що умови укладеної між сторонами угоди та додатки до неї містять детальний опис послуг, що надаються ТОВ «Авто Просто», із визначенням поточної ціни автомобіля та інших платежів, порядку зміни ціни, вибір марки та моделі автомобіля і процедури його отримання.

Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину та визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі судового рішення.

Згідно з частинами першою, другою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до частини першої статті 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Стаття 19 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

За приписами частин першої, другої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає, зокрема, будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Пунктом 7 частини третьої 19 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що забороняються як такі, що вводять в оману: утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.

Скасовуючи рішення місцевого суду та відмовляючи в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції, врахувавши вищенаведені норми матеріального права та встановивши фактичні обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про те, що під час укладення оспорюваного договору з додатками до нього ОСОБА_1 та ТОВ «Авто Просто» погодили всі істотні умови, в тому числі щодо порядку, строків та визначення розмірів платежів, процедури отримання автомобіля учасником. Позивачем не надано належних доказів на підтвердження того, що під час укладення договору вказане товариство ввело її в оману, не надавши інформації про умови угоди у повному обсязі.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд апеляційної інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінкузгідно зі статтями 76-78, 81, 89, 368 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги про те, що в діях ТОВ «Авто Просто» вбачається нечесна підприємницька діяльність з ознаками пірамідальної схеми, безпідставні з огляду на таке.

Аналіз пункту 7 частини третьої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» дає підстави для висновку, що поняття «пірамідальна схема» в розумінні цієї норми має такі обов`язкові ознаки: а) здійснення сплати за можливість одержання учасником компенсації; б) компенсація надається за рахунок залучення учасником інших споживачів схеми; в) відсутність продажу або споживання товару.

Відсутність хоча б однієї із вказаних ознак виключає можливість визнання схеми як «пірамідальної», тобто такої, що порушує норми чинного законодавства України.

Так, пірамідальній схемі властива сплата за можливість одержання окремим учасником компенсації, яка повинна надаватися за рахунок залучення цим учасником схеми інших споживачів.

Зазначений правовий висновок щодо застосування статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» висловлений у постановах Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року у справі № 6-40цс13 та від 25 червня 2014 року у справі № 6-74цс14 і підстав для відступлення від нього немає.

Укладений між сторонами договір у межах системи придбання товарів у групах не є утворенням та розвитком пірамідальних схем в розумінні пункту 7 частини третьої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки ТОВ «Авто Просто» надає споживачам послуги на основі системи, кінцевим результатом якої на підставі договору з учасниками групи є отримання автомобілів усіма учасниками, а споживачі сплачують кошти саме за одержання послуги, яка споживається у процесі її виконання. Крім того, кожний учасник отримує автомобіль відповідно до платежів, здійснених ним самим, та продовжує сплачувати за автомобіль до повної виплати.

Такий правовий висновок висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20 червня 2018 року у справі № 380/63/16-ц (провадження № 14-230цс18).

Доводи позивача про несправедливість умов договору у зв`язку з тим, що розмір кожного платежу визначається на час проведення оплати і залежить від поточної ціни автомобіля, дійсної на момент оплати, є неспроможними, оскільки саме такі умови були погоджені сторонами при укладенні договору, і вони є зрозумілими. За змістом цих умов поточна ціна автомобіля - це ціна транспортного засобу, яка встановлена постачальником в останній робочий день кожного місяця, є змінною величиною, яка може змінюватися як у бік збільшення, так і у бік зменшення.

Визначення розміру щомісячних платежів у прив`язці до поточної ціни автомобіля, а не у прив`язці до інших чинників, наприклад зміни курсу валют, підвищення облікової ставник Національного банку України, рівня інфляції, які також можуть впливати на вартість товарів та послуг на ринку, не можна вважати несправедливими умовами договору.

За системою «Авто Так»транспортний засіб можна викупити лише за дійсною вартістю на момент викупу, яка в залежності від ринкових тенденцій може відрізнятися від вартості автомобіля, виданого учаснику раніше. Визначення щомісячних внесків та інших платежів відповідно до ціни автомобіля, встановленої постачальником в останній день кожного місяця, не призводить до дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду споживача та відповідає умовам ринку, обраному позивачем порядку придбання автомобіля та інтересам інших учасників системи, а тому не є несправедливими умовами в розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 17 квітня 2019 року у справі № 357/13841/16-ц, провадження № 61-30638св18, від 22 травня 2019 року у справі № 285/1777/17, провадження № 61-39721св18, та від 30 жовтня 2019 року у справі № 141/480/17, провадження № 61-31528св18.

З огляду на викладене, обґрунтованим є висновок суду апеляційної інстанції про недоведеність позивачем несправедливості умов угоди, введення ТОВ «Авто Просто» її в оману та застосування відповідачем нечесної підприємницької практики.

Доводи касаційної скарги про те, що умовами спірної угоди встановлено обов`язок позивача сплачувати періодичні платежі разом із щомісячною винагородою, розмір яких постійно змінюється залежно від поточної ціни на автомобіль, навіть після його отримання, при цьому спірною угодою встановлено, що учасник, який вже отримав автомобіль, може достроково розірвати угоду лише за умови повної сплати вартості автомобіля і щомісячної винагороди, згідно з графіком, є безпідставними, оскільки ці доводи повторюють підстави позову і їм дана належна оцінка апеляційним судом.

Інші наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками апеляційного суду стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки цим судом, який їх обґрунтовано спростував. В силу вимог вищевказаної статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Згідно з частиною третьою статті 401 та частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.

Оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Сумської області від 03 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

С. О. Карпенко

М. Ю. Тітов