Справа № 428/9340/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2020 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області в складі:

головуючого судді Бароніна Д.Б.,

за участю секретаря Бондаренка К.Ю.,

представника заявника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку цивільну справу за заявою ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_3 , про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа Міністерство соціальної політики України, -

ВСТАНОВИВ:

1. Позиції учасників справи, процесуальні дії

1.1. ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_3 , звернулася до суду з заявою про встановлення юридичного факту, що має юридичне значення. Зокрема, заявник просить встановити, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває під захистом дії Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949 (жертви потерпілого від міжнародного збройного конфлікту) та отримав статус дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів, що відбулись внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією частини території Луганської області.

Обґрунтування заяви, яка наведено у самій заяві та письмових поясненнях до неї, зводиться до того, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , надано статус дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів, як такій, що зазнала психологічного насильства, моральних та психологічних страждань, що підтверджується висновком про психологічний супровід. Згідно з рішенням виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради № 854 ОСОБА_4 надано статус дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів. Необхідність встановлення вищевказаного факту вмотивована тим, що внаслідок збройної агресії, конфлікту було порушено права та свободи, передбачені Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод та Протоколами до неї, зокрема, право на життя, на свободу, повагу до сімейного життя, на свободу думки, совісті і релігії, в зв`язку з чим завдано майнової та моральної шкоди. Встановлення факту необхідно для визначення статусу як особи, яка перебуває під захистом Конвенції, що обумовлює виникнення прав та обов`язків, передбачених Конвенцію та іншими нормами національного і міжнародного права.

1.2. В судовому засіданні представник заявника адвокат Пустовойтов Р.Ю. підтримав заяву та підтвердив доводи, викладені в ній. Додатково пояснив, що метою встановлення зазначеного факту є, в тому числі, можливе майбутнє звернення до суду щодо відшкодування завданої шкоди.

Представник заінтересованої особи Міністерства соціальної політики України в судове засідання не з`явився, про день час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

2. Обставини справи, зміст правовідносин

2.1. ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Сєвєродонецьку Луганської області, Україна, а його батьками записані ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 01.09.2015 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сєвєродонецького міського управління юстиції у Луганській області.

Згідно з копією висновку ВКК Обласної дитячої консультативної поліклініки м. Лисичанська від 29.11.2016 № 1140 ОСОБА_3 має право на отримання державної соціальної допомоги як дитина інвалід строком на 5 років.

Згідно з копією висновку про психологічний супровід ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зробленого психологом БО «ЛОВ «МБО «Благодійний фонд «СОС Дитяче містечко» ОСОБА_6 01.07.2019 року, ОСОБА_7 отримував психологічні послуги у проектах, які реалізовувала БО «ЛОВ «МБО «Благодійний фонд «СОС ІНФОРМАЦІЯ_2 », з листопада 2015 року за результатами діагностики у дитини спостерігалась стійка реакція на травмуючи події, спостерігалось порушення соціальної адаптації, зниження емоційних контактів з оточуючими аж до повного відчуження, спостерігалась тривожність, постійне відчуття загрози.

17.07.2019 Виконавчим комітетом Сєвєродонецької міської ради Луганської області було прийняте рішення № 854, згідно з яким ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , надано статус дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів, як такій що зазнала психологічного насильства, моральних та психологічних страждань, що не потребують доведення, дітям та особам, яким під час здійснення антитерористичної операції не виповнилось 18 років.

2.2. З пояснень представника заявника та зі змісту самої заяви вбачається, що встановлення юридичного факту необхідно для визначення статусу дитини як особи, яка перебуває під захистом Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949 та можливого майбутнього звернення до суду щодо відшкодування завданої шкоди.

3. Релевантні джерела права

3.1. Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно із частиною 3 статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Завданням суду при здійсненні правосуддя в силу положень статті 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є, зокрема, захист гарантованих Конституцією, законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, прав і свобод фізичних осіб.

3.2. Згідно із ч. 1 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із ч. 7 ст. 19 ЦПК окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно із ч. 1 ст. 293 ЦПК окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно із ч. 1 ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

3.3. Згідно із ч. 2, 6 статті 30-1 Закону України «Про охорону дитинства» усі дії держави стосовно захисту дітей, які перебувають у зоні воєнних дій і збройних конфліктів, дітей, які постраждали внаслідок воєнних дій і збройних конфліктів, здійснюються відповідно до норм міжнародного гуманітарного права.

Механізм надання статусу дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів, визначений Порядком надання статусу дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів, що був затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 5 квітня 2017 року № 268.

Згідно із пунктом 3 вищевказаного Порядку право на отримання статусу має дитина, а також особа, яка під час здійснення антитерористичної операції і заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях не досягла 18 років (повноліття), які внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів, зокрема, зазнали психологічного насильства.

3.4. 03 січня 1955 року для України набрала чинності Конвенція про захист цивільного населення під час війни.

Згідно із частиною 1 статті 4 вищевказаної Конвенції, особами, що перебувають під захистом цієї Конвенції, є ті, хто в будь-який момент та за будь-яких обставин опиняються, у разі конфлікту чи окупації, під владою сторони конфлікту або окупаційної держави, громадянами яких вони не є.

4. Оцінка доказів та аргументів учасників справи

4.1. На підставі аналізу вищенаведених норм Конституції України, Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ЦПК суд приходить до висновку про те, що справам окремого провадження про встановлення фактів, що мають юридичне значення, притаманні такі ознаки, як безспірність розгляду справ, що віднесені до окремого провадження, конкретна мета встановлення факту, а також його зв`язок із певним суб`єктивним матеріальним правом. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення, оскільки один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети ні. Тобто, заявник повинен надати докази того, що станом на час розгляду справи встановлення певного факту має юридичне значення для його суб`єктивних матеріальних прав. Юридичного значення певні факти набувають лише в разі доведення заявником, що існування цих фактів не визнається певною особою, установою, органом, що в свою чергу створює перешкоди у реалізації заявником певних прав, свобод чи інтересів.

4.2. ОСОБА_2 або її представником не надано жодних доказів того, що станом на час розгляду цієї справи встановлення факту перебування неповнолітнього ОСОБА_3 під захистом дії Конвенції про захист цивільного населення під час війни має для заявника або для її дитини юридичне значення.

Конвенція про захист цивільного населення під час війни не передбачає необхідності встановлення особою певного факту в судовому порядку для того, щоб ця особа опинилися під захистом Конвенції. Навпаки, частина 1 статті 4 вищевказаної Конвенції прямо передбачає, що особами, які перебувають під захистом Конвенції, є ті, хто в будь-який момент та за будь-яких обставин опиняються, у разі конфлікту чи окупації, під владою сторони конфлікту або окупаційної держави, громадянами яких вони не є.

Тобто, вищевказана Конвенція (як і абсолютна більшість будь-яких інших нормативно-правових актів) розповсюджує свою дію на всіх, хто опинився в певних об`єктивних життєвих обставинах.

На думку суду, встановлення факту перебування особи під захистом певного закону або міжнародно-правового договору є неналежним способом захисту прав особи. Перебування особи під захистом певного закону або міжнародно-правового договору може бути лише підставою заяви, тобто обставиною, яка підлягає доведенню під час розгляду судової справи про захист конкретних прав чи свобод особи.

4.3. Суд звертає увагу на те, що ОСОБА_2 або її представником не надано доказів того, що будь-які особи не визнають факту перебування неповнолітнього ОСОБА_3 під захистом дії Конвенції про захист цивільного населення під час війни або не визнають факту набуття ним статусу дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів через збройну агресію Російської Федерації, що в свою чергу позбавляло би ОСОБА_3 будь-яких прав чи свобод.

Вказана обставина сама по собі також є достатньою підставою для відмови у задоволенні заяви ОСОБА_2 .

Зі змісту преамбули та норм Порядку надання статусу дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів, вбачається, що надання відповідного статусу презюмує, що такий статус був набутий дитиною під час здійснення антитерористичної операції і заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях.

Також, частина 2 статті 30-1 Закону України «Про охорону дитинства» встановлює обов`язок здійснення відповідно до норм міжнародного гуманітарного права усіх дій держави стосовно захисту дітей, які перебувають у зоні воєнних дій і збройних конфліктів, дітей, які постраждали внаслідок воєнних дій і збройних конфліктів.

Конвенція про захист цивільного населення під час війни є частиною міжнародного гуманітарного права. Тобто, обов`язок застосування всіма державними установами та органами норм вищевказаної Конвенції відносно ОСОБА_3 закріплений на рівні Закону і не потребує додаткового підтвердження з боку суду.

4.4. Неспроможними є посилання представника заявника на те, що метою встановлення вищевказаного факту є можливе подальше звернення до суду щодо відшкодування шкоди.

На думку суду, якщо особа бажає довести певні обставини з метою стягнення в майбутньому з будь-якої іншої особи певного розміру шкоди, то такі обставини підлягають доведенню в якості підстав позову в рамках розгляду справи про відшкодування шкоди. Метою встановлення юридичного факту в окремому провадженні не може бути подальше звернення до суду із іншим позовом або заявою. Фактичні обставини, які підлягають встановленню під час розгляду судової справи про стягнення шкоди, мають встановлюватися саме під час розгляду цієї судової справи і не потребують додаткового попереднього звернення до суду для їх встановлення.

4.5. Посилання ОСОБА_2 та її представника на постанови Верховного Суду від 14 березня 2018 року у справі № 363/2981/16-та від 06 червня 2018 року у справі № 428/13977/16-ц є неналежними. В цих справах заявники просили встановити інші юридичні факти, зокрема факти вимушеного переселення внаслідок збройної агресії певної держави.

Крім того, на думку суду, встановлення причинно-наслідкового зв`язку між отриманням статусу дитини, яка постраждала внаслідок збройного конфлікту, та агресією іншої держави, має відбуватися лише з метою реалізації особою певних прав або свобод, які без встановлення такого факту не визнаються іншими особами та які не можуть бути реалізовані без встановлення такого факту. Суд повторює, що в даному випадку ОСОБА_2 так і не довела того, що встановлення юридичного факту спричинить визнання за її дитиною певних прав чи свобод, які станом на теперішній час не визнаються іншими особами, органами, установами тощо.

4.6. Суд вважає за необхідне окремо відзначити, що ця справа мала бути розглянута судом по суті, адже факт, який просить встановити ОСОБА_2 , не підлягає встановленню іншими (позасудовими) органами чи установами. З огляду на зміст ч. 3 ст. 124 Конституції України та ч. 2 ст. 315 ЦПК лише суд може надати оцінку необхідності встановлення такого факту.

4.7. Підводячи підсумок суд зазначає, що ОСОБА_2 та її представник не довели, що встановлення факту, про який вони просять у заяві, станом на час розгляду цієї справи матиме юридичне значення для ОСОБА_2 або її дитини та спричинить виникнення у них будь-яких суб`єктивних прав чи свобод. Крім того, обране ОСОБА_2 формулювання вимог щодо «встановлення факту перебування особи під захистом дії Конвенції» є неналежним способом захисту прав чи свобод (навіть якщо б вони і були кимось невизнані).

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про необґрунтованість заявлених вимог та необхідність відмови у їх задоволенні.

5. Розподіл судових витрат

5.1. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення в порядку окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі цього суд вважає, що судові витрати, які підлягають розподілу, у цій справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76, 258, 259, 263-265, 268, 273, 294, 315, 319, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_3 , про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа Міністерство соціальної політики України.

Із урахуванням пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року) рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Луганського апеляційного суду через Сєвєродонецький міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 28 квітня 2020 року.

Суддя Д.Б. Баронін