ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/988/20 Доповідач - Шевчук Г.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2020 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Шевчук Г.М.

суддів - Гірський Б. О., Міщій О. Я.,

секретаря судового засідання Іванюти О. М.,

представника ТОВ Авто Просто - Сметанюка І. М.,

представника позивача -адвоката Свірського Т. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу № 607/11793/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 лютого 2019 року, ухваленого суддею Дзюбич В.Л., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю АВТО ПРОСТО про стягнення суми чистих внесків, інфляційних втрат та трьох відсотків річних, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Авто Просто про стягнення із відповідача 42 284 гривні 34 копійки, з них: 17 859 гривень 94 копійки сума чистих внесків, 20 975 гривень 40 копійок сума інфляційних втрат та 3 449 гривень три проценти річних.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що 07 квітня 2011 року між ним та ТзОВ АВТО ПРОСТО було укладено угоду №339945, предметом якої є надання учаснику послуг системи Авто Так, спрямованих на придбання автомобіля марки ЗАЗ, модель Ланос. На виконання умов даної угоди ним було сплачено відповідачу грошові кошти в сумі 34084,00 грн., з яких чисті внески у сумі 17 859,94 грн., проте, незважаючи на це, автомобіль ним отримано не було. У зв`язку з цими обставинами, 06 липня 2016 року він звернувся до відповідача із заявою про розірвання угоди та повернення сплачених коштів. Листом від 28 липня 2016 року ТзОВ АВТО ПРОСТО повідомило, що угоду №339945 від 07 квітня 2011 року розірвано та вказало, що йому будуть повернуті кошти у виді чистих внесків в порядку черговості.

22 серпня 2018 року позивач подав заяву про зменшення розміру позовних вимог відповідно до якої просить стягнути з ТзОВ АВТО ПРОСТО на його користь кошти в сумі 21 089,48 грн., з яких: 17 859,94 грн. - сума чистих внесків, 2 482,40 грн. - інфляційні втрати за період з 01 квітня 2017 року по 22 серпня 2018 року та 747,14 грн. - 3% річних за період з 31 березня 2017 року по 21 серпня 2018 року. В обґрунтування поданої заяви зазначив, що укладеною між сторонами угодою не передбачено чіткого та граничного строку на повернення коштів за розірваною угодою, а тому, слід керуватись Ліцензійними умовами провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, затверджених розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг №676 від 09 жовтня 2012 року. Відповідно до п.6.22 зазначених ліцензійних умов при достроковому розірванні договору про адміністрування з учасником групи, який не отримав товар, ліцензіат повинен повернути учаснику групи суму періодичних платежів, здійснених учасником групи, у строки, порядку та на умовах, визначених договором та Ліцензійними умовами. Максимальний строк повернення зазначеної суми не може перевищувати двох років з дати отримання ліцензіатом заяви учасника групи про дострокове розірвання договору, а у разі, коли дата закриття групи настає раніше ніж через два роки з дати отримання ліцензіатом заяви учасника групи про дострокове розірвання договору, - не пізніше двох місяців з дати закриття групи.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 лютого 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю АВТО ПРОСТО про стягнення суми чистих внесків, інфляційних втрат та трьох відсотків річних відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 лютого 2019 року по справі №607/11793/17, прийняти нове судове рішення, яким позов задовольнити та стягнути із ТзОВ Авто Просто в його користь кошти в сумі 21 089 гривень 48 копійок, з них: 17 859 гривень 94 копійки - суми чистих внесків, 2 482 гривні 40 копійок сума інфляційних втрат та 747 гривень 14 копійок три проценти річних, посилаючись на те, що воно є незаконним, необґрунтованим.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначив, що укладеною Угодою не передбачено чіткого та граничного строку на повернення коштів за розірваною угодою, а тому, слід керуватись Ліцензійними умовами провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, затверджених розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг №676 від 09 жовтня 2012 року (діючих на момент настання граничного строку для повернення коштів). Таким чином, законодавством передбачено граничний дворічний строк для повернення коштів за розірваними договорами, який відповідачем було порушено, оскільки угода розірвана 31 березня 2015 року, а відповідно кінцева дата для повернення коштів припадала на 31 березня 2017 року. При цьому, встановлений в угоді принцип черговості повернення коштів учасникам, що розірвали угоду, не є строком або терміном такого повернення.

ТзОВ Авто Просто в порядку ст.360 ЦПК України подало відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначили, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на чинному законодавстві та укладеній Угоді, оскільки у ТОВ Авто Просто виникає обов`язок щодо повернення суми чистих внесків за наявності двох обставин: розірвання угоди та настання черги учасника для повернення чистих внесків як це передбачено умовами Угодами. Позачергове стягнення з відповідача позивачу чистих внесків призведе до порушення прав інших учасників групи № 1111. Вказане узгоджується з правовими позиціями, викладеними в постановах Верховного Суду.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Свірський Т.В. апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник ТзОВ Авто Просто Сметанюк І. М., просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, оскільки вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, заслухавши пояснення сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з таких мотивів.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Дане рішення відповідає вимогам закону.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для задоволення вимог.

Колегія суддів, з даним висновком суду першої інстанції погоджується, оскільки він відповідає встановленим обставинам, зібраним по справі доказам, нормам матеріального та процесуального права.

Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно частин другої, третьої статті 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

За змістом статті 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Судом встановлено, що 07 квітня 2011 року була підписана Угода №339945 між Товариством з обмеженою відповідальністю Авто Просто та ОСОБА_1 з додатками, предметом якої є надання учаснику послуг системи Авто Так, спрямованих на придбання автомобіля ЗАЗ Ланос вартістю 71 680 (сімдесят одна тисяча шістсот вісімдесят) гривень через систему придбання у групах, угода укладена шляхом підписання сторонами угоди, Додатку №1 та Додатку №2, які є невід`ємними частинами угоди (а.с. 7-14).

На виконання умов даної угоди позивач здійснював певні платежі, що підтверджується копіями квитанцій (а.с. 16-23).

Статтею 13 додатку №2 до угоди сторони чітко визначили порядок і наслідки її розірвання.

Відповідно до пункту 13.4.1 статті 13 додатку №2 до угоди в першу чергу повертаються кошти учаснику, який розірвав угоду внаслідок настання наступних непередбачених обставин, що виникли під час дії угоди: отримання ним інвалідності або смерті свого подружжя, або набуття учасником статусу безробітного. За вимогою ТОВ Авто Просто учасник зобов`язується надавати документи, які підтверджують виникнення вищезазначених обставин. За підтверджених обставин згідно з цим пунктом, учаснику повертаються сплачені чисті внески без вирахування відступного.

Згідно підпункту 13.4.2 пункту 13.4 статті 13 додатку №2 у наступну чергу повертаються чисті внески тим учасникам, які розірвали Угоду, не посилаючись на обставини, викладені в попередньому пункті. При цьому, пріоритет у групі надається тому учаснику, який першим подав письмову заяву про розірвання угоди, а в разі, коли такі заяви було подано одночасно кількома учасниками, пріоритет надається учаснику, номер угоди якого є меншим.

За змістом положень пункту 13.4. статті 13 додатку №2 до угоди, кошти повертаються в порядку, що побудований на принципі черговості.

Відповідно до статті 10 угоди підписання цієї угоди та додатків до неї є підтвердженням факту ознайомлення, розуміння сторонами її умов та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом угоди й додатків до неї.

З такими умовами позивач погодився, підписуючи угоду.

Пунктом 14.1 статті 14 додатку №2 зазначено, що наслідки невиконання зобов`язань сторін за угодою регулюються умовами угоди, а у випадках, не передбачених ними, відповідними нормами чинного законодавства.

У силу частини першої статті 212 ЦК України особи, які вчинили правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).

Аналіз положень статті 13 додатку № 2 до угоди дає підстави стверджувати, що положення угоди про повернення грошових коштів (чи внесків) можна кваліфікувати як умовний правочин, оскільки виникнення такого обов`язку пов`язане з настанням обставин, визначених зазначеною статтею.

Отже, вирішуючи спір про стягнення коштів чистих внесків за угодою на користь позивача, суд повинен установити: чи розірвано таку угоду та чи настала черга позивача учасника системи для повернення чистих внесків. Зокрема, з`ясувати номер групи, з якою об`єднано угоду позивача відповідно до пункту 1.4 додатку № 2 до угоди, склад її учасників; 4установити з ким з учасників групи угоди розірвано, з яких підстав та з урахуванням яких обставин. А також чи виплачено зазначеним особам грошові кошти відповідно до умов угоди.

Такий правовий висновок висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20 червня 2018 року у справі № 380/63/16-ц (провадження № 14-230цс18).

06 липня 2016 року позивач звернувся із заявою до відповідача про розірвання угоди і у зв`язку з цим вимагав повернути йому в строк до 10 днів грошові кошти, які були сплачені ним за даною угодою (а.с. 24).

У відповіді від 28 липня 2016 року ТзОВ Авто Просто на заяву позивача від 06 липня 2016 року щодо розірвання вказаної угоди повідомило, що у зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 умов статті 5 Угоди №339945 та статті 2, п.2.3. Додатка №2, у відповідності до положень статті 14, п.14.4 Додатка №2 Товариство розірвало з ним Угоду. Також, у відповіді зазначено, що поверненню підлягають чисті внески, розраховані відповідно до положень статті 13, пункту 13.3 додатка №2 до угоди. Сплачені ним чисті внески будуть повертатись із Фонду для повернення коштів, що складається з 5% від загальної суми, яка надходить щомісяця до фонду групи. У відповідності до положень статті 13 Додатка №2 до Угоди, ТзОВ Авто Просто здійснює повернення чистих внесків згідно пріоритетів, викладених у п.п.13.4.1.-13.4.3. цієї статті, та після накопичення необхідної суми коштів у Фонді групи для повернення коштів. На момент підготовки відповіді перед ним знаходиться 12 учасників, повернення чистих внесків яким відбуватиметься раніше за нього (а.с. 25).

Як вбачається зі Списку учасників групи №1111, ОСОБА_1 є 13 у даному списку (а.с 65).

Звертаючись до суду з указаним позовом, ОСОБА_1 наполягав на поверненні спірних грошових коштів не з підстав черговості, що суперечить досягнутій з ТОВ Авто Просто домовленості.

З огляду на наведене не заслуговують на увагу доводи, викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_1 , щодо граничного дворічного строку для повернення коштів за розірваним договором.

Наведені у апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду стосовно оцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції вірно виходив із того, що ОСОБА_1 заявлено передчасно вимога про повернення коштів за розірваною Угодою №339945 від 07 квітня 2011 року з огляду на те, що ТОВ АВТО ПРОСТО має повернути сплачені чисті внески 12 учасникам групи №1111 системи Авто, які розірвали угоди раніше та перебувають у черзі на повернення коштів перед позивачем, чиї права у разі дострокового повернення коштів позивачу будуть порушені.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 лютого 2019 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 лютого 2019 року.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на рахунок держави.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 14 грудня 2020 року.

Головуючий

Судді