ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2020 року

м. Харків

Справа № 632/2062/19

Провадження №22-ц/818/3214/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

Учасники справи :

Позивач: ОСОБА_1 ,

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "РЕГІОН",

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні суду в місті Харкові, апеляційну скаргу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕГІОН" на рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 13 березня 2020 року,ухвалене суддею Росоха А.В.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕГІОН" про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки, зобов`язання внесення змін до трудової книжки,

в с т а н о в и в :

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Регіон» про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки, зобов`язання внесення змін до трудової книжки, в якому просив стягнути з ТОВ «Регіон» на його користь середній заробіток за весь період затримки видачі трудової книжки у розмірі 13 817 грн. 34 коп. Зобов`язати ТОВ «Регіон» внести зміни до трудової книжки в частині дати звільнення з 08 серпня 2019 року на 04 жовтня 2019 року.

В обгрунтування позовних вимог зазначав, що з 01 вересня 2011 року по 08 серпня 2019 року перебув у трудових відносинах з відповідачем. У серпні 2019 року йому було запропоновано звільнитись з роботи за власним бажанням, без пояснення причин, у зв`язку з чим позивач вирішив звільнитись з роботи, про що написав відповідну заяву.08 серпня 2019 року згідно наказу № 100 його було звільнено з роботи, за власним бажанням та проведено остаточний розрахунок, проте трудову книжку видано не було.

19 вересня 2019 року позивач на адресу відповідача надіслав письмову заяву про видачу йому трудової книжки.

Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача - в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 13 березня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ТОВ «РЕГІОН» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки у розмірі 13 817 грн. 34 коп.Зобов`язано ТОВ «РЕГІОН» внести зміни до трудової книжки НОМЕР_1 0444450, виданої на ім`я ОСОБА_1 в частині дати звільнення з 08 серпня 2019 року на 04 жовтня 2019 року у порядку, встановленому пунктом 2.10 Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої наказом N 58 від 29.07.93 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за N 110. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції ТОВ «РЕГІОН» звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом неповно з`ясовано усі фактичні обставини справи та не досліджено і не надано належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що позивач висловив своє волевиявлення щодо порядку та способу отримання трудової книжки при звільнені ( по пошті на визначену у заяві адресу), тому вини власника або уповноваженого ним органу у затримці видачі трудової книжки та вимушеному прогулі позивача немає.

Правом на надання відзиву позивач не скористався.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, які передбачені у ч. 1 ст. 369 ЦПК України, з огляду на зміст та ціну позову, без повідомленням учасників справи.

Згідно пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст.367ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із наявності вини відповідача у затримці видачі трудової книжки.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що згідно наказу № 105-к від 01 вересня 2011 року ОСОБА_1 було прийнято в ТОВ «Регіон» на посаду слюсар-ремонтник четвертого розряду.

Згідно наказу № 110-к від 08 серпня 2019 року його було звільнено з займаної посади за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України (а.с.7-17).

Даний наказ сторонами не оспорювався та не визнавався недійсним у встановленому законом порядку.

Трудову книжку позивачем фактично отримано 04 жовтня 2019 року.

Статтею 47 КЗпП України передбачено обов`язок власника або уповноваженого ним органу видати працівнику в день звільнення належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників» передбачено, що трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організація, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку. Відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Відповідно до пунктів 2.4, 2.5 Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої наказом Мінпраці, Міністерством юстиції та Міністерством соціального захисту населення від 29 липня 1993 року № 58 (далі - Інструкція № 58) записи в трудову книжку при звільненні вносяться власником або уповноваженим ним органом після видачі наказу; з кожним записом, який вноситься до трудової книжки на підставі наказу про звільнення, власник зобов`язаний ознайомити працівника під розписку в особовій картці, а відповідно до пункту 4 цієї Інструкції власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.

Згідно з пунктами 4.1, 4.2 Інструкції при затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним. Якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки.

Статтею 235 КЗпП України передбачено, що у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Таким чином, для застосування цієї норми необхідна наявність таких умов: затримка у видачі трудової книжки, вина власника або уповноваженого ним органу, вимушений прогул, викликаний затримкою видачі трудової книжки.

Як вбачається з матеріалів справи, позивача звільнено з роботи 08 серпня 2019 року.

Позивачем було підписано заяву, в якій останній висловив бажання про отримання трудової книжки поштовим зв`язком за адресою: АДРЕСА_1 .(а.с.55)

19 серпня 2019 року засобом поштового зв`язку трудову книжку позивача було направлено на зазначену у заяві адресу та 21 серпня 2019 року поштове відправлення надійшло до точки видачі/доставки у місто Первомайський Харківської області.

ТОВ «Регіон» в апеляційній скарзі зазначає, що саме до адміністрації Первомайського структурного підрозділу ТОВ «Регіон» зателефонував представник ПАТ «Укрпошта» та повідомив щодо необхідності отримати відправлення, бо у противному випадку воно буде повернуто відправнику у м. Київ.

Отже відправлення (трудова книжка) прибуло на імя позивача та адресу вказану ним у заяві, проте доказів отримання ОСОБА_1 повідомлення про необхідність отримання вказаного вище відправлення матеріали справи не містять.

Судовим розглядом встановлено, що дійсно позивач підписав заяву 08 серпня 2019 року в якій просив направити трудову книжку поштою і в ній була зазначена адреса вул. Вчительська, 1 м. Первомайський, за якою знаходиться підрозділ відповідача, оскільки головне підприємство, де зберігаються трудові книжки знаходиться в м. Києві.

Доводи відповідача, що трудову книжку повинен був отримати позивач і його поведінка є недобросовісною, судова колегія відхиляє, оскільки ТОВ «Регіон» лише 19 серпня 2019 року направив на адресу свого підрозділу трудову книжку позивача, яку уповноважена особа підрозділу відповідача отримала тільки 06 вересня 2019 р.

Доводи відповідача, що позивач відмовився отримати трудову книжку 19 вересня 2019 року матеріалами справи не підтверджено. Справа не містить доказів, що позивачу пропонували отримати трудову книжку, а він відмовився в цей день, або в інші дні до 04 жовтня 2019 року.

Крім того, заяву про звільнення з 08 серпня 2019 року, позивач написав ще 25 липня 2019 року і відповідач мав достатньо часу з 25 липня 2019 року до 08 серпня 2019 року завчасно вжити заходів для своєчасного вручення позивачу трудової книжки, але фактично вперше вона була надіслана через 10 днів тільки 19 серпня 2019 року, а після отримання уповноваженою особою підрозділу відповідача 06 вересня 2019 року, повторно трудова внижка була направлена позивачу лише 04 жовтня 2019 року.

З огляду на ці обставини судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності винної поведінки відповідача.

04 жовтня 2019 року трудова книжка була направлена позивачу поштовим відправленням на його адресу реєстрації. Отримано трудову книжку ОСОБА_1 04 жовтня 2019 року. (а.с.23)

Таким чином, періодом вимушеного прогулу є період з 08 серпня 2019 року по 04 жовтня 2019 року, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що трудові права позивача у зв`язку із затримкою видачі трудової книжки були порушені, оскільки саме на працедавця покладається обов`язок та відповідальність за видачу працівнику його заповненої трудової книжки в день звільнення.

Відповідач не довів, що затримка видачі трудової книжки позивачу сталася не з його вини.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки та внесення змін до трудової книжки щодо дати звільнення.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, та не є підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судового збору, понесеного у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судового збору, понесеного у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 274, ст. 367, п. 1 ч.1 ст. 374, ст. ст. 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕГІОН" залишити без задоволення.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 13 березня 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня проголошення, і протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду, у випадках передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий С.С. Кругова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук