Справа № 219/8690/20
Провадження № 2/219/2942/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2020 року. Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі

головуючого судді Худіної О.О.

при секретарі Курилової А.О.

без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залу суду в м. Бахмут позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Машинобудівний завод «Вістек» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації у зв`язку з порушенням строків виплат, -

встановив:

21.09.2020 року до Артемівського міськрайонного суду Донецької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Машинобудівний завод «Вістек» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації у зв`язку з порушенням строків виплат.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтував наступним: 03.08.2019 року він був прийнятий на роботу до відповідача в службу безпеки фахівцем з організації майнової та особистої безпеки згідно наказу № 25 к/тр-пр від 02.08.2019 року. 08.11.2019 року позивача було звільнено за угодою сторін згідно наказу № 174 к/тр від 08.11.2019 року. Під час звільнення з позивачем не розрахувалися в результаті чого виникла заборгованість. Згідно рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 02.06.2020 року по справі № 219/2769/20, провадження № 2/219/1795/2020, яке набуло законної сили 07.08.2020 року з відповідача на користь позивача було стягнуто заборгованість з заробітної плати за період з 01.09.2019 року до 01.12.2019 року у розмірі 12680,45 гривень, та середнього заробітку за період з 08.11.2019 року по 23.03.2020 року в сумі 9661,30 гривень, з послідуючим утриманням з цієї суми податків і обов`язкових платежів. Після набрання законної сили рішення суду і його отримання у канцелярії суду, позивачу 13.08.2020 року була перерахована заборгованість з заробітної плати за період з 01.09.2019 року до 01.12.2019 року у розмірі 12680,45 гривень. В інший частині рішення не виконано. В зв`язку з викладеним, з посиланням на норми Конституції України, КЗпП України, ЗУ «Про оплату праці», ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням їх виплати», ППВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці № 13 від 24.12.1999 року, Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого ПКМУ № 100 від 08.02.1995 року, Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», затвердженого ПКМУ від 21.02.2001 року № 159, Положенням про порядок компенсації працівниками втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим ПКМУ від 20.12.1997 року № 1427, ПВ ВСУ у рішенні № 6-43 цс 14 від 21.05.2014 року, РКСУ від 15.10.2013 року № 8-ПР/2013, просив суд постановити рішення, яким стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні з 24.03.2020 року по 13.08.2020 року в сумі 14492,16, з послідуючим утриманням з цієї суми податків і обов`язкових платежів, та компенсацію у зв`язку з порушенням строків виплат заробітної плати за період з 01.09.2019 року до 01.08.2020 року у сумі 1292,79 гривень.

12.10.2020 року від відповідача до Артемівського міськрайонного суду Донецької області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 02.06.2020 року з ПрАТ «Вістек» на користь позивача стягнено заборгованість із заробітної плати в сумі 12680,45 гривень та середній заробіток в сумі 9661,30 гривень. Відповідач незважаючи на складності із матеріальним становищем, які в свою чергу були поглиблені запровадженням карантину, виконав зобов`язання із виплати заборгованості із заробітної плати в повному обсязі. Відповідач вказує, що з початком карантину по теперішній час відповідачу складно виконувати зобов`язання по виплаті заробітної плати працівникам, які продовжують перебувати в трудових відносинах з відповідачем, що також ускладняється додатковими майновими витратами щодо виконання рішень судів які набули чинності за позовами колишніх працівників підприємства. На теперішній час відповідач має велику кількість відкритих виконавчих проваджень. Сума заборгованості із заробітної плати, яка існувала на момент звільнення 12680,45 гривень є меншою ніж визначена сума середнього заробітку позивача за час затримки виплати при звільненні з 23.03.2020 року по 13.08.2020 року, а саме 14492,16 гривень. Відповідач вказує, що рішенням суду на користь позивача вже було стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 9661,30 гривень. Враховуючи викладене, посилаючись на норми КЗпП України, ЗУ «Про оплату праці», Положення «Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 року № 5, ПВ РВСС від 05.10.2011 року № 6-29608 св11, П ВП ВС від 30.01.2019 року № 910/4518/16, П ВП ВС від 26.06.2019 року № 761/9584/15-ц, просив суд зменшити розмір середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні до 5000 гривень.

23.11.2020 року від відповідача надійшли до суду додаткові пояснення по справі відповідно до яких: 19.11.2020 року відповідач виконав зобов`язання зі сплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на користь позивача за рішенням суду в сумі 9661,30 гривень та сплатив компенсацію за несвоєчасно виплачену заробітну плату в сумі 259,15 гривень, що документально підтверджено.

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 23 вересня 2020 року було відкрито провадження по цивільній справі, ухвалено судовий розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено підготовче судове засідання на 5 жовтня 2020 року. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 5 жовтня 2020 року проведення підготовчого судового засідання було відкладено на 22 жовтня 2020 року. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 22 жовтня 2020 року підготовче провадження у справі було закрито, справу призначено до судового розгляду.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, надав суду заяву, відповідно до якої просив справу розглядати за його відсутність, наполягав на задоволенні позову.

Представник відповідача до судового засідання не з`явився, надав суду заяву, відповідно до якої просив справу розглядати за відсутність представника відповідача, рішення прийняти з урахуванням позиції відповідача.

На підставі ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши та оцінивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних доказів, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини:

ОСОБА_1 з 03.08.2019 року по 08.11.2019 року перебував у трудових відносинах з ПрАТ «Вістек», що підтверджуються записами у трудовій книжці позивача (а.с. 8-11) . Отже не викликає сумніву і не заперечувався сторонами той факт, що роботодавцем, з яким ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах під час його звільнення, а також особою, яка повинна провести повний розрахунок з останнім, є саме відповідач по справі.

Відповідно до рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 02.06.2020 року, яке набуло законної сили 07.08.2020 року, з відповідача на користь позивача було стягнуто заборгованість по заробітній платі в сумі 12680,45 гривень, середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні з 08.11.2019 року по 23.03.2020 року включно в сумі 9661,30 гривень (а.с.3-4).

13.08.2020 року позивачу відповідачем було перераховано заборгованість по заробітній платі в сумі 12680,45 гривень, що підтверджується інформацією про рух коштів позивача (а.с.12).

Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/«правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності.

ЄСПЛ неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу №1 Конвенції є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені.

Відповідно до частини першої ст.47 КЗпП власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою ст.116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень ст.233 КЗпП у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що за ст.47 КЗпП роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст.116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку.

Як вбачається з матеріалів справи та не оспорюється сторонами остаточний розрахунок з позивачем був проведений 13.08.2020 року.

Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Отже, за положеннями статті 117 КЗпП обов`язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства.

Під час розгляду справи було достовірно встановлено, що відповідач не провів повний розрахунок з позивачем в день звільнення, мав перед ним заборгованість з заробітної плати, а тому є підстави для застосування до відповідача відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, передбачену ст. 117 КЗпП.

Згідно п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Суд погоджується з розрахунком позивача щодо розміру середньоденної заробітної плати та періодом затримки розрахунку при звільненні, тобто: 201,28 (розмір середньоденної заробітної плати)*72 (дні затримки розрахунку з 23.03.2020 року по 13.08.2020 року (день погашення заборгованості з заробітної плати) = 14492,16 гривень.

Разом з тим, встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Слід мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Законодавство України не передбачає обов`язок працівника звернутись до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні. Водночас у трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи його права, що, зокрема, вимагає частина третя статті 13 ЦК України, не допускаючи дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним.

Таким чином, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, не в залежності від наявності спору між працівником та роботодавцем щодо належних до виплати сум. Висновок щодо можливості зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні викладено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26 червня 2019 року в справі № 761/9584/15 (провадження № 14-623цс18).

У цій постанові Велика Палата Верховного Суду вказала, що зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

-розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

-період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

-ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

-інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Як вбачається з матеріалів справи, в день звільнення позивачу не булі сплачені всі належні звільненому працівникові суми. Заборгованість із заробітної плати у повному обсязі була сплачена відповідачем позивачу за рішенням суду 13.08.2020 року. Крім того, 19.11.2020 року відповідач перерахував позивачу суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за рішенням суду в сумі 9661,30 гривень.

Суд, враховуючи поведінку відповідача, а також той факт, що розрахована позивачем сума середнього заробітку за час затримки (з урахуванням вже стягнутої та сплаченої) 9661,30+14492,16 = 24153,46 гривень, значно перевищує суму заборгованості з виплати заробітної плати 12680,45 гривень, а також той факт, що стягнення з відповідача значної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні порівняно із сумою заборгованості із заробітної плати є несправедливим та може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, з огляду на очевидну не співмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача, суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 5 000 грн.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, то суд виходить з наступного.

Відносини, які виникають між працівником і роботодавцем із приводу оплати праці, у тому числі й у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати, регулюються трудовим законодавством, а саме: КЗпП України, Законами України «Про оплату праці», «Про індексацію грошових доходів населення», «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків її виплати», Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою КМУ від 17 липня 2003 року № 1078; Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою КМУ від 20 грудня 1997 року № 1427.

Під доходами слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата та інші.

У рішенні Конституційного суду України від 15 жовтня 2013 року № 9 рп/2013 зазначено, що держава передбачає заходи, спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати, тобто грошової винагороди за виконану роботу як еквівалента вартості споживчих товарів і послуг.

Конституційний Суд України дійшов висновку, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати, ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Статтею 34 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

У випадках порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникові надається право на компенсацію відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», за яким компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Згідно ст. 3 цього Закону, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Відповідно до Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою КМУ від 20 грудня 1997 року № 1427 (зі змінами, внесеними згідно з постановою КМУ від 23 квітня 1999 року № 692) компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, починаючи з 01 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш як на один відсоток.

Суд погоджується з наведеним розрахунком позивача щодо компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків їх виплати, який складає за період з 01.09.2019 року по 01.08.2020 року у сумі 1292,79 гривень. Разом з тим, суд бере до уваги суму компенсації добровільно сплаченої відповідачем на користь позивача у розмірі 259,15 гривень. Таким чином, компенсація втрати частини доходу складає: 1292,79 259,15 = 1033,64 гривень.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 141 ЦПК України.

З огляду на викладене та керуючись ст. 5, 10, 13, 142, 259, 263-265 ЦПК, суд, -

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Машинобудівний завод «Вістек» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації у зв`язку з порушенням строків виплат задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Машинобудівний завод «Вістек», (адреса знаходження: 84500, Донецька область, м. Бахмут, вул. Миру, б.6) на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 24.03.2020 року по 13.08.2020 року включно в сумі 5000 (п`ять тисяч гривень) гривень.

Зобов`язати Приватне акціонерне товариство «Машинобудівний завод «Вістек» при виплаті ОСОБА_1 5000 гривень, утримати з цієї суми податки та інші обов`язкові платежі.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Машинобудівний завод «Вістек», (адреса знаходження: 84500, Донецька область, м. Бахмут, вул. Миру, б.6) на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ) компенсацію у зв`язку з порушенням строків виплат заробітної сплати за період з 01.09.2019 року по 01.08.2020 року у сумі 1033,64 (одна тисяча тридцять три гривні 64 копійок).

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Машинобудівний завод «Вістек», (адреса знаходження: 84500, Донецька область, м. Бахмут, вул. Миру, б.6) на користь держави судові витрати в розмірі 420,40 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Машинобудівний завод «Вістек», , адреса знаходження: 84500, Донецька область, м. Бахмут, вул. Миру, б.6.

Суддя О.О. Худіна

21.12.2020