Справа № 126/807/20
Провадження № 22-ц/801/1301/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Рудь О. Г.
Доповідач:Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2020 рокуСправа № 126/807/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Денишенко Т. О.,

суддів Рибчинського В. П., Голоти Л. О.,

за участі секретаря судового засідання Кирилюк Л. М., відповідача, скаржника ОСОБА_1 , позивача ОСОБА_2 , розглянувши за правилами, встановленими для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, у відкритому судовому засі-данні в м. Вінниці, в залі судових засідань апеляційного суду цивільну справу за позо-вом

ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення

перешкод у користуванні майном,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бершадського район-ного суду Вінницької області від 26 травня 2020 року, ухвалене в приміщенні суду в м. Бершадь Вінницької області за головування судді Рудь О. Г.,

В С Т А Н О В И В:

14 квітня 2020 року ОСОБА_2 звернувся у Бершадський районний суд Вінниць-кої області з позовом до ОСОБА_1 , за участі третьої особи, яка не заявляє само-стійних вимог щодо предмета позову, на стороні позивача - ОСОБА_3 , про усунен-ня перешкод у користуванні майном, посилаючись на наступні обставини. Сторони по справі на підставі нотаріально посвідченого свідоцтва про право на спадщину за законом від 06 квітня 2016 року є співвласниками у рівних частках кожний житлового будинку з господарськими спорудами АДРЕСА_1 . Заочним рішенням Бершадського районного суду Вінницької об-ласті від 19 лютого 2019 року у справі № 126/2508/17 розділена спадщина після смер-ті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 . За ОСОБА_1 як спадкоємцем першої черги після смерті дружини у порядку спадкування за законом визнано право власності на 1/3 частину житлового будинку А, загальною площею 87,8 кв.м., жит-ловою площею 59,2 кв.м., що складається з кухні А(1-7), кімнати А (1-8 ), тамбура А(1-9), гаража Г, сарая б1, 1/3 частки погреба П, 1/3 частки навісу Н, 1/3 навісу Н1, 1/3 вбиральні Т, 1/3(1-3) огорожі О, на відповідну частку господарчих будівель і спо-руд, веранда - а, тамбур - а1, сарай - Б, гараж Г, сарай - б, погріб - П, туалет - В, огоро-жа - 1-2, виділено йому в натурі по варіанту № 2 висновку експерта за результатами проведення дослідження № ВЕД-02-27/03/2018 для третього співвласника: А(1-7) кух-ня, А(1-8) кімната, А(1-9) тамбур, Г гараж, б1 сарай, 1/3 П погріба, 1/3 Н навісу, 1/3 Н1 навісу, 1/3 Т вбиральні, 1/3(1-3) огорожі О, вартістю 217442,00 гривні, що стано-вить 33/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованими по АДРЕСА_1 Бу-динок розділений без підведення до кожної з його частин окремо усіх комунікацій та електропостачання, оскільки цього зробити неможливо без перебудови будинку. Від-повідач відключив постачання електроенерії до частини будинку, якою користується позивач та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, мотивуючи такі дії находженням електролічильника у належному йому за рішенням суду гаражі.

Посилаючись на відсутність у реєстраційних документах відомостей щодо належ-ності відповідачу частини будинку з господарськими будівлями та спорудами, виді-лених заочним судовим рішенням від 19 лютого 2019 року, позивач просив суд зо-бов`язати ОСОБА_1 не чинити йому перешкод у користуванні житловим примі-щенням шляхом доступу до електролічильника.

Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 26 травня 2020 року позов задоволений, усунуто перешкоди у користуванні житловим будинком АДРЕСА_1 та зобов`язано ОСОБА_1 не чинити перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом надання безперешкодного доступу до спільного електролічильника ( а. с. 33-37 ).

Не погоджуючись з ухваленим 26 травня 2020 року рішенням суду першої інстан-ції, відповідач ОСОБА_1 оскаржує його в апеляційному порядку, просить дане рі-шення скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі. Скаржник вважає оскаржуване судове рішення таким, що не відповідає дійс-ним обставинам справи і вимогам закону, ухвалене без належної оцінки доказів ( а. с. 40 ).

Позивач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача не скористалися своїм правом, забезпеченим ухвалою апеляційного суду від 19 червня 2020 року ( а. с. 51 ), на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився з невідомих причин, будь-яких заяв апеляційному суду не подавав, судову повістку на 15 липня 2020 року, 11.30 го-дину отримав завчасно, в установленому порядку, про що свідчить додане до мате-ріалів справи рекомендоване поштове повідомлення. Беручи до уваги, що сторони у справі не заперечують розгляду справи у відсутності ОСОБА_3 , у відповідності з нормами статті 372 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути дану справу по суті апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції у відсутності третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення та заперечення на апеляційну скаргу сторін у справі, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні в ній докази в їх сукупності, перевіривши законність, обґрунтованість оскаржуваного судо-вого рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає безумовному задоволенню.

Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на за-садах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухва-лене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуаль-ного права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясова-них обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам, воно є незаконним, необґрунтованим, помилковим.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на підставі сві-доцтва про право на спадщину за законом від 06 квітня 2016 року, посвідченого дер-жавним нотаріусом Бершадської державної нотаріальної контори Вінницької області Касевич М. В., зареєстрованого у реєстрі за № 306, є співвласниками у рівних частках кожний житлового будинку з господарськими спорудами АДРЕСА_1 . Сторони не оспорюють того факту, що належ-ний їм будинок розділений між ними на дві частини з окремими входами, в одній з яких проживає відповідач ( батько ), в іншій - позивач і третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача ( брати ). Заочним рі-шенням Бершадського районного суду Вінницької області від 19 лютого 2019 року у цивільній справі № 126/2508/17 розділена спадщина після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 . За відповідачем визнано право власності на 1/3 частку житлового бу-динку з господарськими спорудами АДРЕСА_1 з визначенням конкретних житлових та допоміжних приміщень, у то-му числі господарських споруд, що становить 33/ 100 частки цього будинку.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 , суд пешої інстанції, керуючись нормами статті 41 Конституції України, статей 317, 319, 321, 355, 356, 358, 364, 386, 387, 391 ЦК України, беручи до уваги висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц, зауважив, що відповідач ОСОБА_1 після виділу своєї частки із спільного нерухомого майна не здійснив її реєстрацію. Це убачається з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєс-тру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, де містяться лише дані щодо на-лежності сторонам у справі по 1/3 частці спадкового майна. Далі суд першої інстанції зробив власний висновок про те, що оскільки ОСОБА_1 після виділу своєї частки із спільного нерухомого майна не провів її реєстрацію у встановленому законом порядку, то на підставі частини першої статті 364 ЦК України право спільної част-кової власності у сторін в цій справі не припинилося, через що позивач як власник частки нерухомого майна не обмежений у праві звернутися в суд з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування і розпорядження цим майном. Цей висновок суду покладений в основу оскаржуваного рішення про задоволення по-зову ОСОБА_2 .

З висновками суду першої інстанції погодитися не можна, у частині щодо продов-ження наявності у сторін у справі права спільної часткової власності на будинок із господарськими спорудами АДРЕСА_1 воно є помилковим, таким, що не може бути залишеним без змін судом апеля-ційної інстанції.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції від 26 травня 2020 року, відповідач ОСОБА_1 посилаючись на норму частини третьої статті 364, частини другої статті 367 ЦК України та заочне рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 19 лютого 2019 року, що набрало законної сили, наголошує на припиненні у ре-зультаті поділу спадкового нерухомого майна права спільної часткової власності. За-коном не передбачений термін державної реєстрації права власності на майно. У да-ний час скаржник вирішує питання присвоєння реєстраційного номера об`єкту неру-хомого майна, виділеного йому у власність. Крім цього споживачем послуг з розпо-ділу ( передачі ) електричної енергії згідно договору від 01 листопада 2005 року та паспорту точки розподілу електричної енергії будинку АДРЕСА_1 є саме ОСОБА_1 , інвалід 2-ої групи, учасник ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС ( категорія 1 ), який сплачує пільгові платежі. Саме через останню обставину позивач не бажає переобладнувати забезпечення електропостачання окремо кожної квартири.

Доводи скаржника заслуговують на увагу. Апеляційний суд не вбачає неможли-вості електрифікації частини будинку позивача без перебудови будинку, таке твер-дження ОСОБА_2 є надуманим, неправдоподібним.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ра-тифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсут-ність обставин ( фактів ), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюють-ся письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показан-нями свідків ( стаття 76 ЦПК України ).

Посилання суду першої інстанції на статтю 387 ЦК України, пункт 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і криміналь-них справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» є невірним, правовідносини, які виникли і ма-ють місце між сторонами у цій цивільній справі, не регулюються вказаною нормою закону. Також і роз`яснення пункту 33 вказаної постанови Пленуму Вищого спеціа-лізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ не мають відно-шення до наявного спірного питання.

Слід мати на увазі, що ОСОБА_1 є власником конкретних житлових та підсоб-них приміщень будинку АДРЕСА_1 на підставі заочного рішення Бершадського районного суду Вінницької об-ласті від 19 лютого 2019 року, яке набрало законної сили. У даний час скаржник ви-рішує питання присвоєння реєстраційного номера об`єкту частини нерухомого майна, виділеного йому у власність. ОСОБА_1 , виклавши у скарзі текст частини третьої статті 364 ЦК України, згідно якої у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної частко-вої власності на це майно припиняється, вказує, що законом не передбачений термін державної реєстрації права власності на це майно.

Не можна заперечити, що ОСОБА_1 як особа, котра здійснила виділ у натурі своєї частки із спільного майна, про що свідчить дійсне заочне судове рішення від 19 лютого 2019 року, та набула право власності на виділене майно, вчинив дії, які по-тягли припинення права спільної часткової власності із синами. У випадку, встановле-ному законом, таке право підлягає державній реєстрації. Проте строк, протягом якого реєстрація повинна відбутися, чинним законодавством не визначений. Позивач у сво-їй позовній заяві в обгрунтування заявленої вимоги до батька не зазначив норм права на доведення власної позиції стосовно того, що у даній ситуації право спільної част-кової власності не припинилося. Така позиція ОСОБА_2 є хибною, власним суб`єк-тивним сприйняттям, сформованим з метою досягнення позитивного, на власну ко-ристь вирішення спору.

Керуючись приписами частини десятої статті 84 ЦПК України, зважаючи на зна-чення наявних у матеріалах справи доказів, необхідно зробити висновок про недове-деність вимог позивача щодо наявності у нього та відповідача будинку з господарсь-кими спорудами АДРЕСА_1 на праві спільної часткової власності. Майнові права ОСОБА_2 обраним ним шляхом судовому захисту не підлягають.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обстави-ни, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно частини першої статті 77, частини другої статті 78, статті 79, частини першої статті 80 цього Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з частиною першою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції пе-реглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє за-конність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтями 374, 376 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції за ре-зультатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішен-ня повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухва-лення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невід-повідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матері-ального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосу-ванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Нормами статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов-язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеля-ційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішен-ня або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись нормами статей 141, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити.

Рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 26 травня 2020 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні майном, зобов`язанні ОСОБА_1 не чинити перешкоди у користуванні житловим приміщенням шляхом доступу до електролічильника - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифі-каційний номер НОМЕР_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 1 261,20 гривню ( одна тисяча двісті шістдесят одна гривня 20 коп.) у зв`язку з апеляційним оскарженням рішення суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак во-на може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трид-цяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 20 липня 2020 року.

Суддя-доповідач Т. О. Денишенко

Судді В. П. Рибчинський

Л. О. Голота