Постанова

Іменем України

21 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 703/2166/16-ц

провадження № 61-8644св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: товариство з обмеженою відповідальністю «Кріпт-С», ОСОБА_2 , приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Брокбізнес»,

третя особа - приватне підприємство «Торгова компанія «Оператор»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Черкаської області у складі колегії суддів: Гончар Н. І., Пономаренка В. В., Фетісової Т. Л., від 19 березня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Кріпт-С» (далі - ТОВ «Кріпт-С»), приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес» (далі - ПрАТ «СК «Брокбізнес»), третя особа: приватне підприємство «Торгова компанія «Оператор» (далі - ПП «ТК «Оператор») про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 28 січня 2016 року на автошляху Київ-Знам`янка сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю належного йому автомобіля «Фольксваген», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та автомобіля «ГАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 .

Постановою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 19 квітня 2016 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

Транспортний засіб «ГАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_2 , на момент ДТП належав ТОВ «Кріпт-С», працівником якого є ОСОБА_2 .

Згідно із висновком експертного автотоварознавчого дослідження від 12 березня 2016 року вартість відновлювального ремонту автомобіля «Фольксваген», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у результаті пошкоджень при ДТП становить 382 714 грн, частину якої у межах ліміту страхової відповідальності має відшкодувати ПрАТ «СК «Брокбізнес» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Посилаючись на те, що страховиком у повному обсязі не відшкодовано майнову шкоду, заподіяну водієм ТОВ «Кріпт-С» ОСОБА_2 , позивач, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просив: стягнути з ТОВ «Кріпт-С» на відшкодування майнової шкоди 321 714 грн; з ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди 10 000 грн, а також 510 грн франшизи; з ПрАТ «СК «Брокбізнес» 800 грн невиплаченої страхової суми.

Короткий зміст ухвалених у справі судових рішень

Справа судами розглядалась неодноразово.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області у складі судді Васильківської Т. В. від 04 липня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 21 вересня 2017 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Кріпт-С» на користь ОСОБА_1 321 714 грн майнової шкоди, спричиненої внаслідок ДТП, та 9 758,18 грн судових витрат по сплаті судового збору і правової допомоги.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_2 на момент ДТП працював водієм ТОВ «Кріпт-С», що підтверджується постановою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 19 квітня 2016 року про притягнення його до адміністративної відповідальності, внаслідок чого відповідальність за спричинення майнової та моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок ДТП, покладається на ТОВ «Кріпт-С». Доказів на підтвердження перебування ОСОБА_2 у трудових відносинах з ПП «ТК «Оператор» відповідачі не надали. Зважаючи на те, що ПрАТ «СК «Брокбізнес» відшкодувало ОСОБА_1 страхове відшкодування у межах ліміту відповідальності страховика із зменшенням його на суму франшизи, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з ТОВ «Кріпт-С» на відшкодування заподіяної позивачеві майнової шкоди 321 714 грн, а також судових витрат пропорційно розміру задоволених вимог.

Постановою Верховного Суду від 05 грудня 2018 року частково задоволено касаційну скаргу ТОВ «Кріпт-С», скасовано ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 21 вересня 2017 року у частині вирішення позовних вимог про відшкодування майнової шкоди з ТОВ «Кріпт-С», направлено справу у цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Скасовуючи ухвалу апеляційного суду, Верховний Суд виходив із того, що суди попередніх інстанцій належним чином не з`ясували, на якій правовій підставі ОСОБА_2 на момент ДТП здійснював керування автомобілем «ГАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_2 , хто був власником (володільцем) цього транспортного засобу на час вчинення ДТП, не перевірили доводи ТОВ «Кріпт-С» щодо відсутності перебування ОСОБА_2 в трудових відносинах з ТОВ «Кріпт-С», а відтак дійшли передчасного висновку про покладення на ТОВ «Кріпт-С» відповідальності за заподіяну ОСОБА_1 майнову шкоду.

Постановою Апеляційного суду Черкаської області від 19 березня 2019 року задоволено апеляційну скаргу ТОВ «Кріпт-С».

Скасовано рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 04 липня 2017 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Кріпт-С» про відшкодування майнової шкоди та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що володільцем автомобіля «ГАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_2 , на час виникнення ДТП було ПП «ТК «Оператор», а тому саме воно має нести відповідальність за заподіяну ОСОБА_1 внаслідок ДТП майнову шкоду. Разом із тим, оскільки позивач не пред`являв вимог до ПП «ТК «Оператор», тому у задоволенні позову слід відмовити.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі, поданій у липні 2019 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 просить змінити судові рішення попередніх інстанцій (першої інстанції - в частині вирішення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, а апеляційної - в частині майнової шкоди), посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що під час розгляду справи у суді першої інстанції, а також справи про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, останній заявляв, що перебуває у трудових відносинах з ТОВ «Кріпт-С», а тому саме це підприємство має нести відповідальність за заподіяну ОСОБА_1 внаслідок ДТП майнову шкоду. Договір оренди транспортного засобу - автомобіля «ГАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_2 , від 04 січня 2016 року, укладений між ТОВ «Кріпт-С» та ПП «ТК «Оператор», є фіктивним.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 06 травня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві.

Ухвалою Верховного Суду від 24 липня 2019 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

28 січня 2016 року близько 08 год. 40 хв. на автодорозі Київ-Знам`янка водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «ГАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_2 , порушив вимоги пункту 14.2 «в» Правил дорожнього руху України, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «Фольксваген», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 .

У результаті ДТП належний ОСОБА_1 автомобіль отримав значні механічні ушкодження, спричинення яких знаходиться у прямому причинному зв`язку з порушенням водієм автомобіля «ГАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_2 Правил дорожнього руху України.

Згідно із висновком № 012 експертного автотоварознавчого дослідження від 12 березня 2016 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Фольксваген», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у результаті його пошкодження при ДТП становить 382 714 грн, вартість матеріального збитку заподіяного власнику вказаного автомобіля становить 191 011 грн.

Постановою Смілянського міськрайонного суд Черкаської області від 19 квітня 2016 року, яка набрала законної сили від 30 квітня 2016 року, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

04 січня 2016 року між ТОВ «Кріпт-С» та ПП «ТК «Оператор» укладено договір оренди транспортного засобу - автомобіля «ГАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_2 . Зазначений договір є дійсним, транспортний засіб перебуває в оренді в ПП «ТК «Оператор».

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

За загальними правилом частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела.

Згідно частини першої статті 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України відповідальність за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом за наявності її вини.

З аналізу змісту глави 82 ЦК України убачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду».

Аналіз положень статей 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України свідчить про встановлення у цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (у тому числі моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб`єктами, у спеціальний спосіб тощо).

Правило генерального делікту закріплено у статті 1166 ЦК України стосовно майнової шкоди та у статті 1167 ЦК України стосовно моральної шкоди.

Умовами застосування цих норм є завдання шкоди (майнової, моральної) неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв`язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача. За правилом генерального делікту відповідальність за завдання шкоди покладається на особу, яка цю шкоду завдала, тобто на безпосереднього заподіювача.

Статті 1187, 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб`єктного складу відповідальних осіб (коли обов`язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача.

Так, стаття 1187 ЦК України встановлює особливого суб`єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, зокрема відповідно до частини другої, таким суб`єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Положеннями статті 397 ЦК України передбачено, що володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Відповідно до статті 398 ЦК України право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом.

Не є таким суб`єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина перша статті 1172 ЦК України).

Положення частини першої статті 1188 ЦК України про застосування принципу вини у разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки не скасовує попереднього правила про відповідальність саме власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки (частина друга статті 1187 ЦК України).

В такому випадку обов`язок по відшкодуванню шкоди покладається на того власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки, з вини водія якого завдана шкода, а не безпосередньо на винного водія.

Згідно із статтею 804 ЦК України наймач зобов`язаний відшкодувати шкоду, завдану іншій особі у зв`язку з використанням транспортного засобу, відповідно до глави 82 цього Кодексу.

Положеннями статті 798 ЦК України передбачено, що предметом договору найму транспортного засобу можуть бути повітряні, морські, річкові судна, а також наземні самохідні транспортні засоби тощо.

Тлумачення статті 51 ЦПК України свідчить, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом.

Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Установивши, що на підставі договору оренди від 04 січня 2016 року володільцем автомобіля «ГАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_2 , на час виникнення ДТП було ПП «ТК «Оператор», яке має нести відповідальність за заподіяну ОСОБА_1 внаслідок ДТП майнову шкоду і до якого позивач не пред`являв вимог, суд апеляційної інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Кріпт-С» про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, а доводи касаційної скарги цей висновок не спростовуються.

Так, зокрема безпідставними є доводи касаційної скарги про те, що договір оренди транспортного засобу - автомобіля «ГАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_2 , від 04 січня 2016 року, укладений між ТОВ «Кріпт-С» та ПП «ТК «Оператор», є фіктивним.

Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для вигляду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаний. При вчиненні фіктивного правочину сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином, або фіктивний правочин може взагалі не мати правової мети. Для визнання правочину фіктивним ознака вчинення його лише для вигляду має бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша намагалась досягти правового результату, такий правочин не можна визнавати фіктивним.

За таких обставин доводи позивача про фіктивність вказаного договору оренди від 04 січня 2016 року є необґрунтованими, а тому не можуть бути прийняті судом до уваги. При цьому колегія суддів враховує, що позивач у судовому порядку не оскаржував вказаний договір, вважаючи його фіктивним лише з власних переконань.

Аргументи касаційної скарги про те що вказаний договір є неналежним доказом того, що володільцем автомобіля «ГАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_2 , на час виникнення ДТП було саме ПП «ТК «Оператор», є безпідставними та необґрунтованими.

Крім того, суд касаційної інстанції в силу вимог статті 400 ЦПК України позбавлений можливості встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Таким чином доводи касаційної скарги про порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими.

Інші доводи касаційної скарги були предметом розгляду суду та додаткового правового аналізу не потребують, на законність оскарженого судового рішення не впливають, а зводяться до незгоди заявника із висновками суду, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи.

Доводи, наведені в касаційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду з їх оцінкою.

Із урахуванням того, що інші доводи касаційної скарги є ідентичними доводам апеляційної скарги заявника, яким судом апеляційної інстанції надана належна оцінка, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, з повним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, відповідністю висновків суду обставинам справи, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Апеляційного суду Черкаської області від 19 березня 2019 року - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара