Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/2105/20
Провадження № 2/711/1324/20
16 липня 2020 року Придніпровський районний суд м. Черкаси у складі:
головуючого судді Скляренко В.М.
при секретарі Слабко Ю.М.
представника позивачів Дмитрик С .В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третя особа: Черкаська філія товарної біржі «Українська біржа нерухомості» про визнання договору дійсним, -
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулися до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до ОСОБА_5 , третя особа: Черкаська філія товарної біржі «Українська біржа нерухомості» про визнання договору дійсним.
В обґрунтування позову вказують, що 21.07.1997 року між ними - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відповідно до Правил біржової торгівлі, згідно з Протоколом відкритих торгів № 7, підписаним на Торговій біржі «Українська біржа нерухомості (Черкаська філія), був укладений Договір купівлі-продажу нерухомого майна.
У відповідності до п. 1 вказаного Договору об`єктом купівлі-продажу згідно Договору була квартира АДРЕСА_1 . Зазначена квартира складається з трьох кімнат, загальною площею 57,8 кв.м., в тому числі житлова площа - 44,8 кв.м.
Відповідно до п. 2 Договору квартира належала ОСОБА_5 на підставі Договору дарування, посвідченого Другою Черкаською державною нотаріальною конторою15.04.1992 року за № 2-2327. Квартира зареєстрована в Черкаському об`єднаному бюро технічної інвентаризації і записана в реєстраційну книгу №1 під номером 67 .
Визначену Договором суму ОСОБА_5 отримав від них (позивачів) повністю до підписання цього договору, що підтверджується відповідним підписом ОСОБА_5 на другій сторінці договору.
Відповідно до п. 5 Договору вони (позивачі) набули право власності на квартиру з дня реєстрації вказаного договору на товарній біржі «Українська біржа нерухомості» (Черкаська філія).
Як вбачається з Договору купівлі-продажу, він зареєстрований на товарній біржі «Українська біржа нерухомості» 21.07.1997 року за реєстраційним номером 130-2.
Крім того, право власності на квартиру АДРЕСА_1 було зареєстроване і в КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації», що підтверджується відміткою на зворотній стороні договору.
На час укладення Договору їм (позивачам) не було відомо, що правочин підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно до якого, зокрема ст. 15, правочини зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають.
18.03.2020 року вони звернувся до приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Сопільник А.О. з метою посвідчення договору купівлі-продажу вкащаної квартири. Проте, нотаріусом була видана постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії з підстав того, що вказаний договір, не може бути прийнятий в якості правовстановлюючого документа, оскільки сторонами договору не додержано вимог ст. 227 ЦК України (в редакції, яка діяла в момент укладання договору) в частині його нотаріального посвідчення.
Також вказує, що на даний час вони не можуть розпорядитися належною їм квартирою у зв`язку із недотриманням форми правочину, а саме відсутністю нотаріального посвідчення договору.
Вважають, що умови Договору сторонами було повністю виконано, ними було сплачено вартість проданого майна, а ОСОБА_5 була звільнена квартира, були передані ключі та документи. Ні заперечень, ні зауважень ніхто зі сторін Договору з дня його укладення і до цього часу не заявляв.
Тому просять визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 21.07.1997 року між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , з однієї сторони, та ОСОБА_5 , з іншої сторони, зареєстрований на товарній біржі «Українська біржа нерухомості» (Черкаська філія) 21.07.1997 року за номером 130-2.
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25.03.2020 року відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідачу наданий строк для надання відзиву на позовну заяву.
Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку - шляхом направлення судових повісток за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання та шляхом розміщення оголошення на веб-порталі «Судова влада України».
Представник третьої особи - Черкаської філії товарної біржі «Українська біржа нерухомості» в судове засідання не з`явився, не повідомивши суд про причини неявки, хоча про день та час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.
Справу вирішено за правилами заочного розгляду, передбаченими ст. 280-282 ЦПК України, за відсутності відповідача ОСОБА_5 , повідомленого у встановленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, який не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, не подав відзиву проти позову, та зі згоди представника позивачів щодо такого порядку розгляду справи.
Заслухавши пояснення представника позивачів ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи із наступного.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).
Частиною другою статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
В судовому засіданні встановлено, що 21.07.1997 між ОСОБА_5 (Продавець) та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (Покупці) відповідно до Правил біржової торгівлі, згідно з Протоколом відкритих торгів № 7, підписаним на Торговій біржі «Українська біржа нерухомості (Черкаська філія), був укладений Договір купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до умов якого Продавець ОСОБА_5 продав, а Покупці - ОСОБА_4 , ОСОБА_3 купили квартиру АДРЕСА_1 . Зазначена квартира складається з двох кімнат, загальною площею 57,8 кв.м., в тому числі житлова площа - 44,8 кв.м.
Відповідно до п. 2 Договору купівлі-продажу квартира належала ОСОБА_5 на підставі Договору дарування, посвідченого Другою Черкаською державною нотаріальною конторою 15.04.1992 року за № 2-2327, та була зареєстрована в КП «ЧООБТІ» і записана в реєстраційну книгу №1 під номером 67 .
Згідно Договору інвентаризаційна вартість квартири складала станом на 14.07.1997 року 9345 грн. (п. 3 Договору купівлі-продажу).
Згідно до п. 5 Договору Покупці - ОСОБА_4 , ОСОБА_3 набувають право власності на вказану квартиру з дня реєстрації вказаного договору на товарній біржі «Українська біржа нерухомості» (Черкаська філія).
Як вбачається з Договору купівлі-продажу, він зареєстрований на товарній біржі «Українська біржа нерухомості» (Черкаська філія) відповідно 21.07.1997 року за реєстраційним номером 130-2 (а.с. 8-9).
Крім того, право власності на квартиру АДРЕСА_1 було зареєстроване і в КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації», що підтверджується відміткою на зворотній стороні договору (а.с. 8-9). Вказане також підтверджується довідкою КП «ЧООБТІ» від 17.03.2020 року з якої вбачається, що право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 , ОСОБА_3 (по Ѕ частині) на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого на товарній біржі «Українська Біржа Нерухомості» (Черкаська філія) 24.07.1997 року №130-2 (а.с. 12).
Також в судовому засіданні встановлено, що позивачі ОСОБА_4 , ОСОБА_3 зверталися до приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Сопільняк А.О. з метою посвідчення договору купівлі-продажу належної їм на праві приватної власності квартири АДРЕСА_1 . Однак нотаріусом була видана Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії з підстав того, що вказаний договір не може бути прийнятий в якості правовстановлюючого документа, оскільки сторонами договору не додержано вимог ст. 227 ЦК (в редакції, яка діяла в момент укладання договору) в частині його нотаріального посвідчення.
На даний час позивачі не можуть розпорядитися належною їм на праві власності квартирою, у зв`язку із недотриманням форми правочину, а саме відсутністю нотаріального посвідчення договору.
Оскільки Договір купівлі-продажу між сторонами був укладений 21.07.1997 року, тобто до набрання чинності ЦК України від 01.01.2004 року, до даних правовідносин слід застосовувати положення ЦК УРСР 1963 року.
Відповідно до статті 224 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму.
Набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти.
Відповідно до статті 4 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) цивільні права і обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством, в тому числі і з угод.
Згідно зі статтею 41 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків.
За загальним правилом, визначеним у статтях 47, 227 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), договори купівлі-продажу жилого будинку (його частини) підлягали нотаріальному посвідченню.
Згідно із частиною першою статті 128 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.
Відповідно до статті 224 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року (що застосовувався до даних правовідносин на момент укладення Договору) - угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.
Згідно з приписами ст. 48 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14.06.1994 року № 18/5, зареєстрованої 07.07.1994 року за № 152/361, яка діяла на час спірних правовідносин, правовстановлюючим документом на будинок міг бути договір купівлі-продажу зареєстрований на біржі.
Отже, законодавець на час виникнення спірних правовідносин не вимагав нотаріального посвідчення договору відчуження нерухомості у разі укладання такого договору на товарній біржі.
Частиною другою статті 47 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено що, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.
Як зазначено у постанові Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» - при розгляді справ про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, суди повинні з`ясувати, чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.
Судом встановлено, що при вчиненні даного правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, обидві сторони мали необхідний обсяг цивільні дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу квартири, правочин був реальним і вчинений у формі, дозволенній чинним законодавством України в 1997 році.
Відповідно до діючого на даний час законодавства, саме ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним.
Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особо, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
У свою чергу ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Аналізуючи зміст наведених норм цивільного законодавства, виходячи із основних принципів цивільного процесу, зокрема змагальності і диспозитивності, враховуючи що на час укладання договору купівлі-продажу мала місце суперечність законодавства, та приймаючи до уваги той факт, що відсутні підстави нікчемності правочину, права та інтереси сторін укладений правочин не порушував, що сторони вищевказаного договору домовились щодо всіх важливих його умов і відбулось повне виконання договору, а також відсутність на даний час у сторін правочину можливості нотаріального посвідчення даного договору, а тому суд вважає за можливе визнати дійсним Договір купівлі-продажу від 21.07.1997 року за реєстраційним №130-2, у зв`язку з чим позовні вимоги ОСОБА_4 , ОСОБА_3 підлягають до задоволення.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 12, 13, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 16, 321, 392, 638 ЦК України, ст.ст. 4, 41, 47, 128, 224, 227 ЦК Української РСР, Законом України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року № 1956-ХІІ, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третя особа: Черкаська філія товарної біржі «Українська біржа нерухомості» про визнання договору дійсним - задовольнити.
Визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 21.07.1997 року між ОСОБА_5 , з однієї сторони, та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , з іншої сторони, зареєстрований на товарній біржі «Українська біржа нерухомості» (Черкаська філія) відповідно Протоколу відкритих торгів №7 від 21.07.1997 року.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене в загальному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, а відповідачем - в той же строк з дня залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Відповідно до п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), процесуальний строк на подання заяви про перегляд заочного рішення, а також на апеляційне оскарження рішення суду продовжується на строк дії такого карантину.

Повний текст судового рішення складений 20.07.2020 року.

Головуючий В.М.Скляренко