РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2020 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Українця В.В.

при секретарі Олех Ю.М.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в м. Києві, Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся в суд з зазначеним позовом до Держави Україна в особі Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в м. Києві, Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві про відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги мотивував тим, що постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 04 травня 2011 року задоволено частково його позов до Управління Пенсійного фонду України в Солом`янському районі м. Києва, Управління праві та соціального захисту населення Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про визнання дій незаконними, зобов`язання вчинити дії.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 26 січня 2012 року постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 04 травня 2011 року скасовано та увалено нову постанову, якою позов задоволення частково, а саме:

- зобов`язано Управління праві та соціального захисту населення Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації здійснити перерахунок та виплату йому щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі 5 мінімальних заробітних плат за 2010 рік;

- зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Солом`янському районі м. Києва провести перерахунок і виплату йому додаткової пенсії в розмірі 100 % мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та пенсії в розмірі не меншому 10 мінімальних пенсій за віком відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у період з 06 жовтня 2010 року з урахуванням фактично виплачених коштів.

На виконання зазначеної постанови було видано три виконавчих листа від 14 березня 2012 року, які були направлені для примусового виконання у виконавчу службу.

Зазначена постанова тривалий час не виконувалась у зв`язку з відсутністю коштів та лише у жовтні 2018 року гроші йому були виплачені.

Державний виконавець зобов`язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний термін.

Він є потерпілим від наслідків аварії на ЧАЕС, віднесений до І категорії, інвалід І групи, потребує постійного лікування та оздоровлення. Моральна шкода, завдана йому невиконанням рішення суду, виразилась у душевних стражданнях, руйнуванні його життєвих планів, проведенням необхідних витрат у зв`язку з відновленням здоров`я.

Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з Держави Україна в особі Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в м. Києві, Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві на його користь 10000 гривень на відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 08 липня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження у справі.

З відзиву на позовну заяву представника Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві вбачається, що вона просить відмовити в задоволенні позову. Зазначено, що незважаючи на те, що судові рішення мають обов`язковий характер, обмеження щодо виконання судових рішень встановлені Законом України «Про Державний бюджет» на відповідний рік, зокрема, в частині виділення того обсягу бюджетних асигнувань, якого недостатньо для погашення заборгованості по виконавчим документам. Норми щодо позачергового виконання рішень суду, виконання яких гарантовано державою, не передбаченого бюджетним законодавством та іншими законами України. Головне управління Державної казначейської служби України в м. Києві діяло виключно в межах своїх повноважень та не порушувало прав позивача. Виконання судових рішень не залежало від дій Головного управління казначейства, а було виконано в порядку черговості відповідно до законодавства. Крім того, позивач не оскаржував в судовому порядку дії чи бездіяльність жодного з відповідачів, що є однією з обов`язкових підстав для відшкодування шкоди. Таким чином, позивачем не доведено факту завдання йому моральної шкоди (а.с. 39-42).

З відзиву на позовну заяву представника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в м. Києві вбачається, що вона просить відмовити в задоволенні позову. Зазначено, що на примусовому виконанні у відділі перебувало виконавче провадження № 31693659 по виконанню виконавчого листа Солом`янського районного суду міста Києва від 14 березня 2012 року. На виконання рішення суду Управління Пенсійного фонду України в Солом`янському районі м. Києва повідомило, що в межах компетенції проведено перерахунок пенсії. У зв`язку з цим, 29 липня 2013 року, керуючись п. 8 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Також, на примусовому виконанні у відділі перебувало виконавче провадження № 34733061 по виконанню виконавчого листа Солом`янського районного суду міста Києва від 14 березня 2012 року. Управління праві та соціального захисту населення Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації листом від 01 листопада 2012 року повідомило, що рішення суду виконано, особова справа направлена для відпрацювання до Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат. У зв`язку з цим, 13 листопада 2012 року, керуючись п. 8 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Постановою КМУ від 03 вересня 2014 року № 440 затверджено Порядок погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою. Пунктом 3 Порядку визначено, що рішення подаються до органів державної виконавчої служби за місцезнаходженням боржника для проведення їх обліку, інвентаризації заборгованості та подальшої передачі до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, для погашення заборгованості. Відповідно до п. 7 Порядку відповідальна особа зобов`язана внести дані про це рішення до Реєстру рішень, виконання яких гарантується державою. На виконання вимог цього пункту 17 лютого 2015 року за номером 46570790 до обліку в Реєстрі прийнято постанову № 2-а-2136/11 від 04 травня 2011 року. На виконання рішення суду боржником проведено нарахування (перерахунок) та надано до УДВС ГТУЮ у м. Києві довідку про те, що сума заборгованості становить 53846 гривень 38 копійок. 08 квітня 2016 року для здійснення погашення заборгованості надане заявником рішення суду та інші документи передані до Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві на підставі акту приймання-передавання № 15 за І квартал 2016 року (перша черга).

17 лютого 2015 року за номером 46571233 до обліку в Реєстрі прийнято постанову № 2-а-2136/11 від 04 травня 2011 року. На виконання рішення суду боржником проведено нарахування (перерахунок) та надано до УДВС ГТУЮ у м. Києві довідку про те, що сума заборгованості становить 4415 гривень. 09 липня 2015 року для здійснення погашення заборгованості надане заявником рішення суду та інші документи передані до Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві на підставі акту приймання-передавання № 6 за ІІ квартал 2015 року (перша черга).

Таким чином, дії Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в м. Києві при здійсненні обліку та передачі рішення суду до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів відповідають вимогам закону. Крім того, згідно інформації, наданої Головним управлінням Державної казначейської служби України в м. Києві 31 жовтня 2018 року на виконання рішення суду стягувачу виплачено 53846 гривень 38 копійок та 11 квітня 2019 року - 4415 гривень (а.с. 45-48).

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 04 травня 2011 року задоволено частково позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Солом`янському районі м. Києва, Управління праві та соціального захисту населення Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про визнання дій незаконними, зобов`язання вчинити дії (а.с. 22).

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 26 січня 2012 року постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 04 травня 2011 року скасовано та увалено нову постанову, якою позов задоволення частково, а саме:

- зобов`язано Управління праві та соціального захисту населення Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації здійснити перерахунок та виплату йому щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі 5 мінімальних заробітних плат за 2010 рік;

- зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Солом`янському районі м. Києва провести перерахунок і виплату йому додаткової пенсії в розмірі 100 % мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та пенсії в розмірі не меншому 10 мінімальних пенсій за віком відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у період з 06 жовтня 2010 року з урахуванням фактично виплачених коштів (а.с. 21).

На виконання зазначеної постанови було видано два виконавчих листа від 14 березня 2012 року (а.с. 17, 18).

З позову вбачається, що зазначена постанова тривалий час не виконувалась у зв`язку з відсутністю коштів та лише у жовтні 2018 року гроші йому були виплачені.

Позивач вказує, що він є потерпілим від наслідків аварії на ЧАЕС, віднесений до І категорії, інвалід І групи, потребує постійного лікування та оздоровлення. Моральна шкода, завдана йому невиконанням рішення суду, виразилась у душевних стражданнях, руйнуванні його життєвих планів, проведенням необхідних витрат у зв`язку з відновленням здоров`я.

Відповідно до частин 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з частинами 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

З відзиву на позовну заяву представника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в м. Києві вбачається, що на примусовому виконанні у відділі перебувало виконавче провадження № 31693659 по виконанню виконавчого листа Солом`янського районного суду міста Києва від 14 березня 2012 року. На виконання рішення суду Управління Пенсійного фонду України в Солом`янському районі м. Києва повідомило, що в межах компетенції проведено перерахунок пенсії. У зв`язку з цим, 29 липня 2013 року, керуючись п. 8 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження (а.с. 55).

Також, на примусовому виконанні у відділі перебувало виконавче провадження № 34733061 по виконанню виконавчого листа Солом`янського районного суду міста Києва від 14 березня 2012 року. Управління праві та соціального захисту населення Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації листом від 01 листопада 2012 року повідомило, що рішення суду виконано, особова справа направлена для відпрацювання до Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат. У зв`язку з цим, 13 листопада 2012 року, керуючись п. 8 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження (а.с. 56).

Постановою КМУ від 03 вересня 2014 року № 440 затверджено Порядок погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою.

Пунктом 3 Порядку визначено, що рішення подаються до органів державної виконавчої служби за місцезнаходженням боржника для проведення їх обліку, інвентаризації заборгованості та подальшої передачі до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, для погашення заборгованості.

Відповідно до п. 7 Порядку відповідальна особа зобов`язана внести дані про це рішення до Реєстру рішень, виконання яких гарантується державою.

На виконання вимог п. 7 Порядку 17 лютого 2015 року за номером 46570790 до обліку в Реєстрі прийнято постанову № 2-а-2136/11 від 04 травня 2011 року. На виконання рішення суду боржником проведено нарахування (перерахунок) та надано до УДВС ГТУЮ у м. Києві довідку про те, що сума заборгованості становить 53846 гривень 38 копійок. 08 квітня 2016 року для здійснення погашення заборгованості надане заявником рішення суду та інші документи передані до Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві на підставі акту приймання-передавання № 15 за І квартал 2016 року (перша черга).

17 лютого 2015 року за номером 46571233 до обліку в Реєстрі прийнято постанову № 2-а-2136/11 від 04 травня 2011 року. На виконання рішення суду боржником проведено нарахування (перерахунок) та надано до УДВС ГТУЮ у м. Києві довідку про те, що сума заборгованості становить 4415 гривень. 09 липня 2015 року для здійснення погашення заборгованості надане заявником рішення суду та інші документи передані до Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві на підставі акту приймання-передавання № 6 за ІІ квартал 2015 року (перша черга).

З відзиву на позовну заяву представника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в м. Києві вбачається, що згідно інформації, наданої Головним управлінням Державної казначейської служби України в м. Києві 31 жовтня 2018 року на виконання рішення суду стягувачу виплачено 53846 гривень 38 копійок та 11 квітня 2019 року - 4415 гривень.

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи згаданих органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Частиною 3 ст. 23 ЦК України встановлено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Оскільки для наявності зобов`язання по відшкодуванню шкоди відповідно до статей 1176, 1167 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою підлягають доказуванню на загальних підставах та є обов`язком позивача (статті 12, 81 ЦПК України).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27 березня 2019 року в справі № 397/1745/14-ц.

При розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень статті 56 Конституції України, статті 11 Закону України «Про державну виконавчу службу», частини другої статті 87 Закону України «Про виконавче провадження», а також з положень статей 1173, 1174 ЦК і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України. Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23 січня 2019 року в справі № 613/814/16-ц.

Суд вважає, що доводи ОСОБА_1 про необхідність відшкодування йому моральної шкоди не знайшли своє підтвердження з огляду на наступне.

Позивач не надав суду доказів на підтвердження оскарження ним в судовому порядку дії чи бездіяльності відповідачів. За таких обставин, позивачем не доведено факту вчинення відповідачами протиправних дій чи бездіяльності, зокрема, не надано відповідне рішення суду, що набрало законної сили.

За таких обставин, у відповідачів не виникає обов`язку по відшкодуванню моральної шкоди позивачу.

З огляду на наведене, в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ч. 3 розділу ХІІ Прикінцеві положення ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170,178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407,424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Керуючись ст. 56 Конституції України, статтями 23, 1167, 1173, 1174, 1176 ЦК України, Порядком погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, затвердженим Постановою КМУ від 03 вересня 2014 року № 440, статтями 3, 4, 10, 13, 76-82, 89, 223, 259, 263-265, 268, 272, ч. 3 розділу ХІІ Прикінцеві положення ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Держави Україна в особі Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в м. Києві (м. Київ, вул. Виборзька, 32), Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві (м. Київ, вул. Терещенківська, 11-А, ) про відшкодування моральної шкоди.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: