Провадження № 2/752/3639/20
РІШЕННЯ

Іменем України

10.12.2020 року Голосіївський районний суд м. Києва

в складі головуючого судді Чередніченко Н.П.

з участю секретаря Шевчук М.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини, -

встановив:

в грудні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 , в якому просила визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 із нею.

В обґрунтування позову зазначено, що із 11.09.2010 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27.05.2019 року. В період шлюбу у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який був зареєстрований за адресою місця реєстрації відповідача: АДРЕСА_1 . Після розірвання шлюбу дитина фактично залишилась проживати разом із позивачем, та, останньою, були створені всі необхідні умови для проживання дитини та його розвитку. Позивач вказує, що визначення місця фактичного проживання дитини разом із позивачем відповідатиме його інтересам з огляду на його вік та прихильність до мами. З огляду на викладене, позивач вимушена звернутись до суду із даним позовом.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 16.12.2019 року, у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 10.09. 2020 року, у справі було закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з викладених в позові підстав.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечувала, вказавши на відсутність спору між сторонами в частині місця проживання дитини разом із матір`ю.

Третя особа явку свого представника в судове засідання не забезпечила. Про розгляд справи повідомлялась належним чином. В матеріалах справи наявна заява про розгляд справи без участі представника третьої особи, а також висновок, відповідно до якого орган опіки та піклування на даний час вважає за доцільне визначити місце проживання дитини сторін разом із його матір`ю, в зв`язку з чим, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника третьої особи.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували із 11.09.2010 року у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27.05.2019 року у справі № 127/24694/18.

Сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, а також син сторін зареєстрований разом із батьком ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Однак, дитина сторін на даний час фактично проживає разом із матір`ю - позивачкою у справі за адресою: АДРЕСА_2 , та зазначене не заперечувалось сторонами у справі та повністю підтверджується наданими доказами.

Відповідно до висновку Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 09.07.2020 року, орган опіки та піклування на даний час вважає за доцільне визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із матір`ю ОСОБА_1 .

В ході розгляду справи сторона відповідача фактично не заперечувала щодо задоволення позовних вимог та визначення місця проживання дитини із позивачем.

Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, суд приймає до уваги те, що статтею 19 Сімейного кодексу України визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обгрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Частинами 6, 8 статті 7 Сімейного кодексу України визначено, що жінка та чоловік мають рівні права та обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно зі ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Відповідно до ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

При цьому, згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (ч. 2 ст. 161 СК України).

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Статтею 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.12.1991 року, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно положень ст. 9 вказаної Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

При цьому, поняття розлучення слід тлумачити з огляду на право одного з батьків на спілкування з дитиною та обов`язок другого батька надати можливість для такого спілкування.

Пунктом 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що у випадку, коли при розірванні шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди про те, з ким із них будуть проживати неповнолітні діти, суд вирішує зазначені питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини.

Судом встановлено, та не заперечувалось сторонами те, щопісля того, як сторони почали проживати окремо, дитина залишилась проживати та на даний час проживає з матір`ю та нею створені всі умови для проживання дитини, вона здійснює опіку над дитиною, доглядає його, та піклується про його стан здоров`я.

Суд вважає за необхідне звернути увагу сторін на те, що визначення місця проживання дитини з матір`ю, не позбавляє права відповідача відвідувати дитину, спілкуватися з ним, здійснювати свої батьківські обов`язки та доглядати за дитиною за місцем проживання позивача.

Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини.

Відповідно до ст. 157 Сімейного Кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

На переконання суду, а також з огляду на характеристики обох батьків, їх матеріальний стан, забезпеченість житлом, моральні якості, відношення до дитини, а також зважаючи на вік дитини, - місцем проживання дитини на даний час доцільно визначити з їх матір`ю - позивачем у справі.

Однак, суд звертає увагу обох сторін на те, що для гармонійного та повноцінного розвитку дитини участь обох батьків у його вихованні є важливою, та, останніми, як батьками дітей, в свою чергу, слід налагодити відносини між собою з метою досягнення належного спільного виховання дитини.

Враховуючи встановлені в ході розгляду справи обставини, інтереси та вік дитини, а також те, що стороною відповідача було визнано позовні вимоги та не заперечувалась можливість визначення місця проживання дитини разом із матір`ю, суд вважає, що позов слід задовольнити, визначивши місце проживання дитини із їх матір`ю.

В порядку ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 768,40 грн.

Разом з тим, у стягненні із відповідача на користь позивача судових витрат, пов`язані із отриманням правової допомоги слід відмовити, оскільки стороною позивача не надано суду достатніх та переконливих доказів отримання правової допомоги, а саме: договір (угоду) про надання правової допомоги, а також акт прийому-передачі виконаних робіт, укладений між позивачем та адвокатом.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 19, 110, 112, 150, 157, 160, 161, 162, 180-182 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 3, 12, 13, 81, 141, 206, 259, 263-265, 280-282, 354, 430 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини, - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - разом із матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути зі ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця Хмельницької області, громадянина України, ідентифікаційний код НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ), - на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Києва, громадянки України, ідентифікаційний код НОМЕР_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 ), - судовий збір в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

У стягненні судовий витрат, пов`язаних із отриманням правової допомоги, відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Голосіївський районний суд м. Києва.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий Н.П. Чередніченко