Дата документу 22.04.2020 Справа № 334/1662/19
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 334/1662/19Головуючий у 1-й інстанції Баруліна Т.Є. Повний текст рішення складено 02.08.2019 року.
Пр. № 22-ц/807/1599/20Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Кримської О.М., Подліянової Г.С.,

за участі секретаря Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29 липня 2019 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» (надалі - ТОВ «Порше Лізинг Україна») , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2 про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину та стягнення безпідставно набутих грошових коштів

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції із вищезазначеним позовом (а.в.м.с. 1-8), в якому просила застосувати наслідки нікчемного договору про фінансовий лізинг № 00009474 від 28.01.2014 року та стягнути з відповідача на її користь безпідставно набуті грошові кошти.

В обґрунтування свого позову зазначала, що 15.01.2019 року Запорізьким апеляційним судом в рамках розгляду справи ЄУН № 334/4738/16 за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08.05.2018 року винесено постанову, за змістом якої позовні вимоги ТОВ «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за договором про фінансовий лізинг № 00009474 від 28.01.2014 року залишено без задоволення. У зазначеній постанові суду апеляційної інстанції судом встановлено нікчемність вказаного договору. Проте, ТОВ «Порше Лізинг Україна» у добровільному порядку не бажає повернути їй сплачені нею раніше кошти на виконання вищезазначеного нікчемного договору.

Ухвалою суду першої інстанції від 15 березня 2019 року провадження у цій справі за вищезазначеним позовом відкрито (а.в.м.с. 46-47).

24.04.2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції у цій справі із заявою про забезпечення позову (а.в.м.с. 11-14), шляхом накладення арешту н:

- кошти ТОВ «Порше Лізинг Україна» на банківському рахунку: р/р НОМЕР_1 , Банк Філія «КІБ» ПАТ «Креді Агріколь Банк», м. Київ, МФО 300379, у межах позовних вимог 880 544, 79 грн.,

- всі належні ТОВ «Порше Лізинг Україна» банківські рахунки.

В обґрунтування своєї заяви зазначала, що 28.01.2014 між ОСОБА_1 та ТОВ «Порше Лізинг Україна» укладений договір про фінансовий лізинг № НОМЕР_2 та Додатки: Загальні комерційні умови внутрішнього лізингу та Графік покриття витрат. Виходячи з якого вона, як лізингоодержувач отримує у користування автомобіль Audi А6 2,8 FS1 (150 kWt) 2013 року випуску, шасі № НОМЕР_3 , двигун № НОМЕР_4 , а після виконання зобов`язань за договором набуває право власності на цей автомобіль. Постановою Запорізького апеляційного суду по справі № 334/4738/16 від 15.01.2019 року встановлено нікчемність договору про фінансовий лізинг № 00009474 від 28.01.2014 року, після чого вона неодноразово вживала заходів для мирного, позасудового вирішення спору: було зроблено безліч спроб зв`язатись з відповідачем, однак відповіді на дзвінки не було.20.02.2019 року відповідачу було направлено претензію з проханням повернення належних Позивачеві грошових коштів, однак жодної відповіді на зазначену претензію від ТОВ «Порше Лізинг Україна» не надійшло, у зв`язку з цим ОСОБА_1 звернулась до суду з вимогою про стягнення безпідставно набутих грошових коштів у загальному розмірі 880544,79 грн. Оскільки, сума, яка була безпідставно набута та зберігається відповідачем є істотною, а відповідач зарекомендував себе як недобросовісна особа, тому вона просить застосувати заходи забезпечення позову, оскільки невжиття заходів забезпечення позову зробить неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25 квітня 2019 року (а.в.м.с. 16) в задоволенні вищезазначеної заяви заявника про забезпечення позову було у цій справі відмовлено.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 09 липня 2019 року (головуючий (суддя-доповідач) Кухар С.В., судді Крилова О.В. та Поляков О.З. а.в.м.с. 16а-16г) в порядку часткового задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 вищезазначену ухвалу Ленінського районного суду у м. Запоріжжя від 25.04.2019 року у цій справі скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду процесуального питання.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29 липня 2019 року (а.в.м.с. 18) заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на кошти та банківські рахунки ТОВ «Порше Лізинг Україна» задоволено частково.

Накладено арешт на кошти ТОВ «Порше Лізинг Україна» (, адреса: 02152, м. Київ, просп. Павла Тичини, буд. 1В) на банківському рахунку: р/р НОМЕР_1 , Банк Філія «КІБ» ПАТ «Креді Агріколь Банк», м. Київ, МФО 300379, у межах позовних вимог в сумі 880544,79 грн.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції в частині (фактично в частині задоволення вимог заявника), посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції при її постановленні, відповідач ТОВ «Порше Лізинг Україна» у своїй апеляційній скарзі (а.в.м.с. 20-28) просив ухвалу суду першої інстанції у цій справі скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі, стягнути з ОСОБА_1 понесені судові витрати.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (а.в.м.с. 32).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 27 березня 2020 року (а.в.м.с. 33).

В автоматизованому порядку у цій справі суддею Кримською О.М. замінено суддю Маловічко С.В. у зв`язку із хворобою останньої (а.в.м.с. 34-35).

Ухвалою апеляційного суду дану справу призначено до апеляційного розгляду (а.в.м.с. 37).

Учасники цієї справи не скористались своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом.

Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

У судове засідання 22 квітня 2020 року належним чином повідомлені апеляційним судом про час і місце розгляду цієї справи (а.в.м.с. 41-45) всі учасники цієї справи не з`явились, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

Крім того, в силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції має бути розглянута протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

При вищевикладених обставинах, апеляційний суд визнав неповажними причини неявки у дане судове засідання всіх учасників цієї справи і на підставі ст. ст. 371 - 372 ЦПК України ухвалив розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю всіх учасників цієї справи.

В силу вимог ст. 247 ч. 2 ЦПК України у разі неявки в судове засіданні всіх учасників справи… фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши виділені матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга ТОВ «Порше Лізинг Україна» у цій справі не підлягає задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено, що заявник (позивач) ОСОБА_1 та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, ОСОБА_2 із вищезазначеною ухвалою суду першої інстанції погодились, у тому числі заявник (позивач) ОСОБА_1 в частині відмови у задоволенні її вимог, останню в апеляційному порядку не оскаржували.

Відповідач ТОВ «Проше Лізинг Україна» фактично оскаржує ухвалу суду першої інстанції у цій справі лише в частині задоволення вимог заявника.

За таких обставин, апеляційний суд переглядає законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції у цій справі лише в межах вимог апеляційної скарги ТОВ «Проше Лізинг Україна» і лише в частині задоволення вимог заявника.

У разі, якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскаржуємої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується (постанова Верховного Суду від 03.10.2018 року у справі № 186/1743/15-ц).

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

В силу вимог ст. 258 ч. 1 п. 1 ЦПК України судовими рішеннями є ухвали.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи частково заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову та накладаючи арешт лише на кошти відповідача на рахунку в межах суми позовних вимог позивача у цій справі, керувався ст. ст. 149-153 ЦПК України та виходив із обґрунтованості та доведеності останньої лише в частині її задоволення.

Оскільки, згідно із ст. 149 ч. 2 ЦПК України у забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно із п. 1, 2 ч. 1, ч. 3 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як роз`яснено у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки заявника, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Не перевіряючи обставини, які мають значення для справи, а лише запобігаючи ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову, приймаючи до уваги наявність реальних ризиків, суд першої інстанції дійшов висновку, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

При цьому суд першої інстанції врахував, що такий вид забезпечення позову, як накладення арешту на кошти на банківському рахунку відповідача у межах суми позовних вимог позивача є співмірним із заявленими вимогами позивача у цій справі.

Оскільки, невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, та на підставі вищенаведеного, проаналізувавши у сукупності матеріали цивільної справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а ухвалу суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, такою, що постановлена з додержанням вимог закону, є правильною та законною.

Доводи апеляційної скарги ТОВ «Порше Лізинг Україна» не спростовують обставин, встановлених судом першої інстанції на час постановлення оскаржуємої ухвали у цій справі, є безпідставними, не ґрунтуються на законі та належних, допустимих доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а ґрунтуються на припущеннях, що суперечить вимогам ст. 81 ч. 6 ЦПК України.

Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції у цій справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги ТОВ «Порше Лізинг Україна».

Так, в силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Однак, докази, передбачені ст. 367 ч. 3 ЦПК України у цій справі відсутні, та зокрема ТОВ «Порше Лізинг Україна» апеляційному суду не надані.

Лише порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення останнім процесуального питання по суті, можуть бути підставою для скасування або зміни ухвали суду.

Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині, яка є предметом апеляційного перегляду, які б призвели до неправильного вирішення питання по суті у цій справі.

Описки в ухвалі суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження у цій справі, не можуть бути підставою для скасування правильної по суті ухвали суду першої інстанції у цій справі, а можуть бути виправлені у подальшому судом першої інстанції за власною ініціативою чи заявою учасників цієї справи в порядку ст. 269 ЦПК України.

Відповідач ТОВ «Порше Лізинг Україна» не довів у цій справі, що його рахунок призначений для виплати заробітної плати, тому суд першої інстанції правильно при вищевикладених обставинах забезпечив позов та наклав арешт у цій справі на грошові кошти на цьому рахунку в межах суми позовних вимог позивача, що узгоджується із судовою практикою Верховного Суду, яка є обов`язковою для врахування загальними судами в силу вимог ст. 263 ч. 4 ЦПК України.

При цьому, не має значення для правильного вирішення питання судом, що:

- ТОВ «Порше Лізинг Україна» не перебуває в процесі припинення чи реорганізації,

- статутний капітал апелянта становить 631689951,07 грн. згідно із відомостями із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, який є у відкритому доступі;

- немає виконавчих проваджень, де апелянт є боржником, і які б на цей час не було завершено,

- ТОВ «Порше Лізинг Україна» здійснює свою господарську діяльність понад 12 років тощо.

Вказане обмеження відповідача користування вказаними коштами останнього на його рахунку в межах суми позовних вимог позивача є тимчасовим лише на час розгляду цієї справи судом, а тому не порушує прав відповідача, у тому числі на здійснення ним будь-якої господарської діяльності.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування ухвали суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, у цій справі або ж її зміни.

В іншій частині ухвала суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалась і апеляційним судом не переглядалась.

Крім того, у разі відмови ТОВ «Порше Лізинг Україна» у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції у повному обсязі у цій справі, останній не має права на компенсацію будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Керуючись ст. ст. 12, 141, 367-368, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29 липня 2019 року в частині, яка є предметом апеляційного перегляду, у цій справі залишити без змін.

В іншій частині ухвала суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалась і апеляційним судом не переглядалась.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в частині, яка була предметом апеляційного перегляду, в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) процесуальні строки щодо касаційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 24.04.2020 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кримська О.М.Подліянова Г.С.