СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/8024/18

пр. № 2/759/298/20

15 грудня 2020 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ул`яновської О.В.,

секретаря судового засідання Гродського П.В.,

за участю: представників позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовними вимогами ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», ОСОБА_5 , третя особа: ОСОБА_6 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

у травні 2018 р. позивачі звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами, просять суд визнати неправомірними дії відповідача ОСОБА_5 , що полягали у порушені ним п. 10.1, 16.11 ПДР України та знаходяться у причинному зв`язку з вищевказаною ДТП; стягнути з АКТ «СГ «ТАС» на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду у розмірі 100000 грн 00 коп. та судовий збір по справі у розмірі 1000 грн 00коп, 28 грн 00коп. за послуги банку за прийом платежів; стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду у розмірі 61629 грн 80 коп., судовий збір у розмірі 616 грн 30 коп., витрати за послуги експерта у розмірі 2000 грн 00 коп., витрати на правничу допомогу у розмірі 14000 грн 00 коп.; стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 10000 грн 00коп. та судовий збір у розмірі 704 грн 80 коп., 28 грн 00 коп. за послуги банку за прийом платежів; стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 витрати за послуги експерта у розмірі 8000 грн 00 коп. та судовий збір у розмірі 352 грн 00 коп.; стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 моральну шкоду у розмірі 10000 грн 00 коп. та судовий збір по справі у розмірі 704 грн 80коп., та 28 грн 00 коп. за послуги банку за прийом платежів.

Позовні вимоги обґрунтовують тим, що 18.12.2017 близько 17 год. 50 хв. на автодорозі М-01 Київ-Чернігів Нові Яриловичі в районі перехрестя з автодорогою Р-69 Київ-Вижгород-Десна-Чернігів трапилася ДТП за участю ТЗ «Nissan» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 та «Renault» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5 , що була застрахована у АТ «СГ «ТАС», внаслідок якої позивачам було завдано матеріальних збитків та значної моральної шкоди. При цьому відповідача на ОСОБА_4 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП, проте постановою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 20.02.2018 провадження у справі відносно ОСОБА_4 було закрито у зв`язку із відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, а оскільки строк притягнення відповідача до адміністративної відповідальності на момент розгляду справи вийшов, тому виникла необхідність визнати відповідача винним у вчиненні адміністративного правопорушення у судовому порядку, при цьому необхідно стягнути суму страхового відшкодування з АТ «СГ «ТАС» у розмірі 100000 грн 00 коп., а різницю між страховим відшкодуванням у розмір 61629 грн 00 коп. слід стягнути з відповідача по справі, оскільки скоєна з вини відповідача ДТП сталася незалежно від волевиявлення позивачів , чим спричинила шкоду власності та здоров`ю, погіршила гармонійні адаптовані умови життєдіяльності позивачем було спричинено моральної шкоди, яку необхідно теж стягнути з відповідача.

Ухвалою судді від 31.05.2018 задоволено заяву представника позивача про витребування доказів (а.с. 96).

Ухвалою судді від 04.06.2020 відкрито загальне підготовче позовне провадження (а.с. 98).

31.08.2018 відповідачем по справі АТ «СГ «ТАС» подано відзив на позовну заяву в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки АТ «СГ «ТАС» здійснило виплату ОСОБА_3 суму страхового відшкодування у розмірі 99000 грн 00 коп., а отже в повному обсязі виконало свої зобов`язання (а.с. 190).

06.09.2018 відповідач ОСОБА_5 подав відзив на позовну заяву в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки з обставинами та правовим обґрунтуванням не погоджується з наступних підстав, у вказаних постановах зазначено лише про відсутність складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_4 , в жодному з вищевказаних рішень суду не вказано про порушення ПДР ОСОБА_5 , як водієм встановлено не було, протоколу про адміністративне правопорушення не складалося відносно ОСОБА_5 , також висновок експерта на який посилаються позивачі не є висновком, який складений у відповідності до чинного законодавства, а тому це не є результатом об`єктивного дослідження всіх обставин справи розвитку події даної ДТП, вважає, що причиною настання вказаної вище події є порушення водієм ОСОБА_4 п.п. 2.3б), 12.1., 12.2. ПДР, також позивачами не зазначено, що завдана моральна шкода полягає у перешкоджанні реалізації соціальних та особисто значимих потреб, та в порушення вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України на підтвердження зазначених доводів заподіяння моральної шкоди, згідно додатків до позовної заяви, не подано жодного доказу, окрім цього відшкодування витрат за послуги експерта не підлягає задоволенню, оскільки понесені не у зв`язку з розглядом справи за позовною заявою, яка знаходиться на розгляді у суді, а також у відповідності до положень ст. 273 КУпАП не є доказом у справі про адміністративне правопорушення, відповідно не було жодної необхідності, а фактично й процесуального права ОСОБА_4 , подавати вказане дослідження до Чернігівського суду Чернігівської області (а.с. 194-198).

11.02.2019 ухвалою суду призначено по справі судову інженерно-транспортну експертизу обставин і механізму дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 211, 212).

24.04.2020 ухвалою судді провадження по справі відновлено, оскільки 22.04.2019 до суду надійшло клопотання №5323/19-52 від 17.04.2019 щодо вирішення питання по суті, оскільки, матеріали вказаної справи на адресу інституту не були повернуті разом із додатковими даними, необхідними для проведення експертизи (а.с. 225).

25.09.2019 по справі призначено судову інженерно-транспортну експертизу обставин і механізму дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 240).

17.09.2020 на адресу суду був надісланий висновок за результатами проведення судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи (а.с.10 том 2).

Ухвалою судді від 18.09.2020 провадження по справі відновлено (а.с. 24 том 2).

Представники позивачів у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, просили задовольнити.

Відповідачі та третя особа у судове засідання не з`явилися, про слухання справи повідомлені належним чином, причини неявки суд не повідомили (а.с. 41-44 том 2).

Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Зі змісту п. 25 рішення Європейського суду з прав людини від 11.04.2011 у справі «Жук проти України», яке підлягає застосуванню відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», вбачається, що суди, розглядаючи справи без участі учасників процесу, повинні пересвідчитися, що їм вчасно повідомлено про дату і час розгляду справи, тобто, що їхнє право бути присутніми під час судового розгляду не було порушено.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав та основних свобод людини, ратифікованої Україною 11.09.1997, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що 18.12.2017 о 17 год. 50 хв., на автодорозі М-01 Київ-Чернігів Нові Яриловичі в районі перехрестя з автодорогою Р-69 Київ-Вижгород-Десна-Чернігів, сталася дорожньо-транспортна пригода за участі водія ОСОБА_4 , який керував автомобілем «Nissan» д.н.з. НОМЕР_3 та водія ОСОБА_5 , який керував автомобілем марки «Renault» д.н.з. НОМЕР_2 . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Цього ж дня на водія ОСОБА_4 складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.

21.03.2018 постановою апеляційного суду Чернігівської області апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишено без задоволення, а постанову Чернігівського районного суду Чернігівської області від 20.02.2018 щодо ОСОБА_4 без змін (а.с. 15-17).

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №033377, водій ОСОБА_4 порушив вимоги пунктів 12.1; 2.3 «б» Правил дорожнього руху України, оскільки не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував стан дорожнього покриття, особливості свого транспортного засобу (а.с. 18).

Відповідно до п. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

22.01.20148 за результатами автотехнічного дослідження було складено експертний висновок №3 ТОВ «ЕК «Укравтоекспертиза-Стандарт» за якого у дій дорожній обстановці при наявності факту виникнення небезпеки для руху водія автомобіля «Nissan» д.н.з. НОМЕР_3 ОСОБА_4 які узгоджуються з вимогами п. 12.3 ПДР України у діях цього водія не вбачається не відповідностей вимогам п. 12.1 ПДР України, при цьому варість матеріального збитку транспортного засобу «Nissan» д.н.з. НОМЕР_3 складає 161629 грн 80 коп. (а.с. 19-23, 49).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 застрахована в АТ «СГ «ТАС» згідно договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Серія АК №6908437.

АТ «СК «ТАС» здійснило виплату ОСОБА_3 , страхового відшкодування у розмірі 99000 грн 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням №90527 від 09.08.2018 (а.с. 191).

Згідно ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV від 01.07.2004 обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно ч. 18 ст. 9 Закону України «Про страхування» франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Абз. 2 п. 12.1 ст. 12 Закону передбачено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

У відповідності до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно п. 3 ст. 34 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик відшкодовує витрати на проведення експертизи лише в разі якщо він визначений законом строк не направив свого представника для огляду транспортного засобу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно із положеннями ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до п. 9.2 ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого.

Згідно ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його, що визначено п. 36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Частиною 4 статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору.

Таким чином, в судовому засіданні позивачем доведено, що відповідач не виконав свої зобов`язання, передбачені договором страхування перед позивачем, а саме не сплатив різницю вартості страхового відшкодування у розмірі 61629 грн 80 коп.

Щодо вимог про визнання неправомірними дій відповідача ОСОБА_5 що полягали у порушенні ним п. 10.1, 16.11 ПДР України слід зазначити.

31.08.2020 КМДІНСЕ було складно висновок №275096/19-582/21576/20-52 за результатами проведення судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи встановлено, що огляду на обставини відповідного варіант у розвитку ДТП у даній дорожній обстановці з технічної точки зору водій автомобіля «Nissan» повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.3 ПДР., а водій автомобіля «Renault» повинен був діяти відповідно до вимог п. 16.11 ПДР. Вирішити питання щодо наявності/відсутності технічної можливості у водія «Nissan» уникнути зіткнення (контактної взаємодії) із автомобілем «Renault» в категоричній формі неможливо. В рамках даного дослідження визнати в категоричній формі технічні передумови, які призвели до втрати керування ТЗ водієм автомобіля «Nissan» при застосуванні ним екстреного гальмування неможливо. За умови, що водій автомобіля «Renault» своїми діями (виїзд/наближення/на/до смугу/-и руху) змусив водія автомобіля «Nissan» застосувати додаткові заходи щодо зміни режиму руху керованого ним ТЗ, не відповідність дій водія автомобіля «Renault» вимогам п. 16.11 ПДР з технічної точки зору могла знаходитись у причинному зв`язку із виникненням даної ДТП, тому з причин детально викладених в дослідницькій частині, питання в частині встановлення причинного зв`язку між діями/бездіяльністю водіїв та настанням (наслідками) даної ДТП виходить за межі компетенції експертів-автотехніків і в тому рамках даного дослідження не вирішувалося (а.с. 12-23).

Тобто у вказаному випадку визнати вину відповідача належним чином неможливо, оскільки експертним дослідженням не встановлено в повній мірі його вини, при цьому постанови про притягнення до адміністративної відповідальності відносно відповідача не було.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи.

Згідно ст. 62 Конституції України Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Що стосується вимог про відшкодування витрат на послуги експерта у розмірі 8000 грн 00 коп. та 2000 грн 00 коп. слід зазначити наступне.

У якості доказу оплати послуг експерта у розмірі 8000 грн 00 коп. позивачем надано копію квитанції до прибуткового касового ордера (а.с. 25), при цьому доказу сплати послуг експерта у розмірі 2000 грн 00 коп. позивачем ОСОБА_3 не надано.

Порядок ведення касових операцій у національній валюті України підприємствами визначений Положенням про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління Національного банку України № 637 від 15.12.2004 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 13 січня 2005 р. за № 40/10320).

Пунктом 3.3. глави 3 Положення передбачено, що приймання готівки в каси проводиться за прибутковими касовими ордерами, підписаними головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником підприємства. Про приймання підприємствами готівки в касу за прибутковими касовими ордерами видається засвідчена відбитком печатки цього підприємства квитанція (що є відривною частиною прибуткового касового ордера) за підписами головного бухгалтера або працівника підприємства, який на це уповноважений керівником.

Касові ордери або видаткові відомості одразу ж після одержання або видачі за ними готівки підписуються касиром, а на доданих до них документах ставиться відбиток штампа або напис Оплачено із зазначенням дати (число, місяць, рік) (пункт 3.12. глави 3 Положення).

Таким чином, із відповідача не підлягає стягненню на користь позивача витрати пов`язані із наданням послуг експерта, оскільки до суду не надано як належний доказ про сплату вищезазначених сум.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав у розмірі 10000 грн 00 коп.

Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Позивач жодним чином не підтверджує факт заподіяння матеріальних, моральних та фізичних або психологічних страждань, а також не доводить, за яких обставин або якими саме діями вони заподіяні, також позивачем не доведено протиправність дій та вина відповідача.

Що стосується витрат пов`язаних з послугами банку за прийом платежів у розмірі 28 грн 00 коп. слід зазначити, що вказані витрати не входять до судових витрат у розумінні ст. 133 ЦПК України, а тому в цих частинах слід відмовити.

Позивач ОСОБА_3 просить стягнути з відповідача у розмірі 14000 грн 00 коп., з приводу витрат на правничу допомогу, з приводу чого слід зазначити.

Право на правову допомогу гарантовано ст. ст. 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16.11.2000 № 13-рп/2000; Рішення від 30.09.2009 №23-рп/2009; Рішення від 11.07.2013 № 6-рп/2013). Витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За змістом ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з п. 2 ч.1 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, щодо закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з п. 47 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» право на правову допомогу гарантовано статтями8,59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення під 16.11.2000 № 13-рп/2000; Рішення від 30.09.2009 № 23-рп/2009; Рішення від 11.07.2013 № 6-рп/2013).

У постанові від 01.10.2002 по справі № 30/63 Верховний Суд України звернув увагу, що судові витрати за участь адвоката при розгляді справи підлягають сплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами.

На підтвердження сплати витрат пов`язаних із сплатою коштів на правничу допомогу позивачем було надано: квитанцію №394003 серія 10-ААВ від 22.02.2018 витрати за правничу допомогою згідно договору віл 22.02.2018 з ОСОБА_3 у розмірі 14000 грн 00 коп., попереднє визначення суми судових витрат, які позивачі понесли і які очікують понести у зв`язку із розглядом справи в якому зазначено: консультація з питання відшкодування шкоди заподіяної внаслідок 3 години 3000 грн 00 коп.; збір документів 4 години у розмірі 4000 грн 00 коп.; на вивчення копій документів та подання цивільного позову 2 год. 2000 грн 00 коп.; витрати на експертизу 2000 грн 00 коп. + 8000 грн 00 коп. = 10000 грн 00 коп., сплата судового збору на загальну суму 704 грн 80 коп. х3 + 1616 грн 30 коп. = 3730 грн 70 коп. (а.с. 78,79).

Проте квитанція, яку надав позивач в якості підтвердження сплати таких витрат, не відповідає положенням про ведення касових операцій у національній валюті в Україні затвердженому в Постанові Правління Національного банку України № 637 від 15.12.2004 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 13.01. 2005 р. за № 40/10320), а тому належних та допустимих доказів в цій частині позивачем на дано не було, внаслідок чого зазначена вимог не підлягає задоволенню.

Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, судова практика повинна відповідати наведеному рішенню Верховного Суду України.

Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

У порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідачів на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 616 грн 30 коп. та 1000 грн 00 коп.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», постанова Пленуму ВCСУ України «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», ст. ст. 23, 979, 988, 1166, 1167, 1187, 1188, 1194 ЦК України та ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 147, 179, 209, 212, 214, 215, 218, 360-7 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

позовні вимоги ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», ОСОБА_5 , третя особа: ОСОБА_6 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернігів) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_4 ) матеріальну шкоду у розмірі 61629 (шістдесят одну тисячу шістсот двадцять дев`ять) грн 80 коп.

Стягнути з ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернігів) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_4 ) судовий збір по справі 616 (шістсот шістнадцять) грн 30 коп.

Стягнути з Акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» () на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_4 ) судовий збір по справі у розмірі 1000 (одну тисячу) грн 00 коп.

У решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Святошинський районний суд м. Києва до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О.В. Ул`яновська

Повний текст судового рішення складено 21.12.2020.