Справа № 152/1070/19
Провадження № 22-ц/801/886/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Войнаровський І. В.
Доповідач:Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
Іменем України

21 квітня 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Стадника І.М. (судді-доповідача),
суддів: Войтка Ю.Б., Міхасішина І.В.,
з участю секретаря судового засідання Безрученко Н.Р.

розглянув у судовому засіданні в залі судових засідань №2

апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області

на рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 29 січня 2020 року, ухвалене суддею Войнаровським І.В., повний текст якого складено 11 лютого 2020 року

в справі №152/1070/19

за заявою ОСОБА_1 (заявник)

за участі Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області (заінтересована особа)

про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року,

встановив:
До Шаргородського районного суду Вінницької області звернувся ОСОБА_2 із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, в обґрунтування якої зазначив, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Юхимівка Шаргородського району Вінницької області. У 1973 році закінчив Юхимівську 8-річну загальноосвітню трудову політехнічну школу, а 17 травня 1975 року був призваний на військову службу до лав Радянської Армії Шаргородським районним військовим комісаріатом Вінницької області.

У 1979 році він виїхав працювати в м. Новий Уренгой бувшої Російської Радянської Федеративної Соціалістичної Республіки, де перебував приблизно до 1989 року.

Повернувшись у 1989 році в с. Юхимівка Шаргородського району Вінницької області, він проживав в будинку своїх батьків без реєстрації, оскільки через постійне вживання спиртних напоїв всі його документи, а саме паспорт колишнього громадянина СРСР, військовий квиток, трудова книжка були втрачені.

Оскільки без паспорта громадянина України він не може зареєструватись за місцем проживання, працевлаштуватись, отримати картку платника податків - фізичної особи, тощо, 07.07.2019 він звернувся до Шаргородського районного відділу управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області ДМС України щодо втрати паспорта, однак йому було відмовлено у документуванні паспортом громадянина України з підстав відсутності документів, які підтверджують належність до громадянства України або рішення суду про факт постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року.

За таких обставин просив встановити факт його постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 29 січня 2020 року заяву задоволено. Встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець с. Юхимівка Шаргородського району Вінницької області, станом на 24 серпня 1991 року постійно проживав на території України, а саме в с. Юхимівка Шаргородського району Вінницької області.

Не погодившись із рішенням Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, не з`ясування судом першої інстанції обставин справи, просить скасувати рішення та ухвалити нове про відмову в задоволенні заяви.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що заявник не довів належними та допустимими доказами факт його проживання станом на 24 серпня 1991 року на території України, а надані ним докази, крім показів свідків, не є належними, оскільки не містять інформації щодо предмета доказування.

Від заявника відзив на апеляційну скаргу не надійшов, проте його відсутність не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції частина 3 статті 360 ЦПК України.

Представник заінтересованої особи Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області Скляр О.В. вимоги апеляційної скарги підтримав на умовах, викладених у ній, і просив задовольнити.

Заявник ОСОБА_1 , повідомлений в установленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, до суду не з`явився, що відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з таких підстав.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися за засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що згідно з актовим записом від 22 лютого 1957 року № 8, зробленим виконавчим комітетом Юхимівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 місце народження с. Юхимівка Шаргородського району, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим повторно 09 лютого 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шаргородського управління юстиції Вінницької області та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження.

Відповідно до свідоцтва про освіту № НОМЕР_2 від 10 червня 1973 року ОСОБА_1 у 1973 році закінчив Юхимівську 8-річну загальноосвітню трудову політехнічну школу с. Юхимівки Шаргородського району Вінницької області.

Згідно довідки виданої Шаргородським районним військовим комісаріатом Вінницької області № 68 від 02 квітня 2012 року, ОСОБА_1 житель с. Юхимівка Шаргородського району Вінницької області 17 травня 1975 року був призиваний на військову службу до лав Радянської Армії.

Довідка виконавчого комітету Юхимівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області № 309 від 16 липня 2019 року видана про те, що ОСОБА_3 дійсно є жителем АДРЕСА_1 .

Хоча як стверджує апелянт, дані докази й безпосередньо не підтверджують факту проживання заявника в Україні на час здобуття нею незалежності, вони доводять його походження народження і тісний зв`язок з Україною і конкретним населеним пунктом селом Юхимівка Шаргородського району Вінницької області, а тому не можна стверджувати, що вони не є належними і не підтверджують обставин, що мають значення для правильного вирішення даної цивільної справи.

Згідно з відповіддю Шаргородського районного відділу Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області ОСОБА_1 було відмовлено у видачі паспорта громадянина України у зв`язку з відсутністю документального підтвердження факту його проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року.

У частині першій статті 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

З указаного вбачається, що законом передбачено вставлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться і факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (далі Закон) є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Відповідно до пункту 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року N 215громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво» або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.

Відповідно до пункту 25 Порядку для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами "а" - "в" пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях.

У пункті 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Верховний Суд в постанові від 16.04.2020 № 296/289/19 (61-1030св20) дійшов висновку про те, що предметом доказування в таких справах є обставини майже тридцятирічної давнини і достовірність та точність повідомлених відомостей свідками можна обґрунтовано поставити під сумнів.

Проте суд першої інстанції обґрунтував своє рішення на показаннях семи свідків, які в сукупності в судовому засіданні підтвердили викладені в заяві обставини постійного проживання заявника на території України, а саме в селі Юхимівка Шаргородського району Вінницької області станом на 24 серпня 1991 року.

Відтак колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення є законним, обґрунтованим та ухваленим на підставі повного об`єктивного і неупередженого розгляду і оцінки усіх наявних у справі доказів, якими підтверджено факт проживання заявника ОСОБА_2 на території України станом на 24 серпня 1991 року та встановлення цього факту дає йому можливість реалізувати своє право на отримання паспорта громадянина України.

В справі йдеться про встановлення факту, який дозволить заявнику ОСОБА_1 взагалі отримати документ, що посвідчує особу й визначить його правосуб`єктність як громадянина України, так як іншого громадянства і документів, що посвідчують його особу в нього немає.

Доводи апеляційної скарги про відсутність належних і допустимих доказів постійного проживання заявника на території України станом на 24 серпня 1991 року є безпідставними, вони фактично зводяться до незгоди з висновком суду першої інстанцій стосовно установлення обставин справи, які ніби не мають значення для її правильного вирішення, оскільки судом також установлено, що ОСОБА_2 народився на території України. Крім того, він навчався та проходив військову службу у лавах Радянської Армії, у свідоцтві про народження його батьки значиться як громадяни України.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідивши обставини справи, надавши належну оцінку наявним у справі доказам, ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, Суд,

постановив:
Апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області залишити без задоволення, а рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 29 січня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий І.М. Стадник

Судді Ю.Б. Войтко

І.В. Міхасішин