ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7790/20 Справа № 183/4432/16 Суддя у 1-й інстанції - Сорока О.В. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Каратаєвої Л.О., Куценко Т.Р.

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 травня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до ОСОБА_7 та ОСОБА_1 , що діють в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , третя особа - служба у справах дітей виконавчого комітету Новомосковської міської ради, про припинення права на частку у спільному частковому майні, визнання права власності, та за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про поділ майна в натурі, визнання права власності на частину квартири, відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2016 року ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_7 , в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 20 вересня 2018 року, пред`явлених до ОСОБА_7 та ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.2 а.с.3) року, просили суд:

-визначити незначною частку ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1 ;

-припинити право спільної власності неповнолітнього відповідача на 4/18 частин у квартирі АДРЕСА_1 , присудивши на його користь грошову компенсацію.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності позивачам та малолітньому відповідачеві по справі.

ОСОБА_7 належало 4/18 часток зазначеної квартири, які він на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Бакою О.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1823, подарував своєму малолітньому синові - ОСОБА_2 , 2017 року народження, в особі його матері - ОСОБА_1 .

Позивачі зазначають, що дійсно являються кровними родичами з ОСОБА_7 , однак вони спільно не проживають, не ведуть спільного господарства, між ними залишилися віддалені родинні відносини, тому спільне використання квартири не можливе. Враховуючи висновок судової будівельно-технічної експертизи, розділити спірну житлову квартиру в натурі між співвласниками не можливо, частка відповідача є не значною, тому вони дійшли згоди щодо сплати грошової компенсації за належну відповідачеві частки житлової квартири та припинення його права на частку у спільному майні.

Ухвалою судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області Городецького Д.І. від 05 серпня 2016 року відкрите провадження у справі (т.1 а.с. 25).

ОСОБА_7 10 листопада 2016 року звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (т.1 а.с 36-47), в якому з урахуванням заяви про уточнення зустрічних позовних вимог просив суд:

- визнати його право власності на 4/18 часток у квартирі АДРЕСА_1 , посімейного спільного заселення;

- поділити в натурі об`єкт нерухомості, виділивши йому 4/18 часток у власність;

- стягнути солідарно з відповідачів спричинену моральну шкоду у розмірі 50000 грн.

Позов обґрунтований тим, що означена квартира є посімейного типу, може використовуватися для спільного заселення, фактично являється одноповерховим будинком, що розташований на земельній ділянці, на якій, крім іншого, розташовані будівлі та споруди, відокремлені від самої квартири.

Квартира була приватизована в тому числі за участю його бабусі ОСОБА_8 , після смерті якої частку спочатку спадкував його батько ОСОБА_9 , а після його смерті - означену частку успадкував ОСОБА_7 .

Позивач за зустрічним позовом зазначає, що йому постійно чинилися перешкоди у користуванні власністю, йому фізично перешкоджають вселитися в належну йому частку, внаслідок чого він був змушений шукати собі інше житло. Посилаючись на правила математичного розрахунку дробових чисел, ОСОБА_7 зазначає, що має право на 22 відсотки квартири, в той час, як кожен із позивачів лише по 8%, що, на його думку, дозволяє в квадратних метрах виділити йому найбільшу за площею кімнату для особистого проживання. ОСОБА_7 наполягає на тому, що позивачі за основним позовом та він є родичами, між ними є кровне споріднення, внаслідок чого він готовий дотримуватися правил добросусідства та співжиття, брати участь у всіх витратах, встановлювати режим загального користування житлом, тощо. Крім того, позивач за зустрічним позовом зазначає, що не має іншого житла у власності, тому припинення права власності на його частку, завдасть істотної шкоди для нього та для його сім`ї. Оскільки позивачі за основним позовом перешкоджали йому облаштувати свій побут у спірному житлі, він постійно був змушений відшукувати собі житло, що завдало йому моральної шкоди, яка полягала у його переживаннях, він знаходиться у положення особи без визначеного місця проживання, що спричиняє йому сильні душевні хвилювання. Розмір моральної шкоди ОСОБА_7 оцінює в 50000 грн.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 травня 2020 року позов ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 задоволено та ухвалено припинити право спільної власності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на 4/18 часток квартири АДРЕСА_1 ; Визнати за ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 право власності на 4/18 часток квартири АДРЕСА_1 ; присудити на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в особі ОСОБА_1 грошову компенсацію за 4/18 часток квартири АДРЕСА_1 у розмірі 116715 грн., що знаходиться на депозитному рахунку Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області по квитанціям № від 05 грудня 2018 року та № 26372447 від 23 квітня 2020 року; вирішено питання стосовно судових витрат; відмовити ОСОБА_7 у задоволенні позову до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про поділ майна в натурі, визнання права власності на частину квартири, відшкодування моральної шкоди.

Рішення суду мотивовано тим, що судово-будівельні експертизи дають суду беззаперечні докази наявності двох обставин для припинення права на 4/18 часток малолітнього ОСОБА_2 , визначені ст. 365 ЦК України, а саме частка є незначною і не може бути виділена в натурі, квартира є неподільною.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 13 лютого 2007 року Новомосковською міською радою, ОСОБА_8 та членам її сім`ї ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та ОСОБА_9 на праві спільної сумісної власності належала квартира в АДРЕСА_2 , загальною площею 78,9 кв.м. (т.1 а.с.14,15).

ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1 а.с. 17).

1/6 частку квартири АДРЕСА_1 успадкували ОСОБА_5 , отримавши свідоцтво про право на спадщину 2/3 часток зазначеного вище майна (а.с. 22, 107-109) та ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (т.1 а.с. 16), не оформивши свої спадкові права.

08 лютого 2018 року державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори на ім`я ОСОБА_7 видане свідоцтво про право на спадщину за законом, у відповідності до якого останній успадкував 4/18 часток квартири АДРЕСА_1 , 1/6 частина якої належала особисто спадкодавцю ОСОБА_9 , а 1/18 частина квартири належала матері померлого ОСОБА_8 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкоємцем якої на 1/3 частину спадкового майна був її син ОСОБА_7 , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав (т.1 а.с. 219-220).

Станом на листопад 2016 року ОСОБА_7 був зареєстрований в АДРЕСА_3 (т.1, а.с. 48), його дружина (т.1 а.с. 49) ОСОБА_1 разом з малолітніми дітьми ОСОБА_10 та ОСОБА_2 станом на 11 травня 2018 року були зареєстровані в АДРЕСА_4 (т.1 а.с. 223).

Станом на 11 травня 2018 року ОСОБА_7 був один зареєстрований в квартирі, що розташована в АДРЕСА_3 (т.1 а.с. 224), однак 16 травня 2018 року ОСОБА_7 був зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 225).

10 липня 2018 року ОСОБА_7 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , подарував ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який зареєстрований в АДРЕСА_5 (в особі законного представника ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6 частин квартири АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 235-236). Договір дарування посвідчено приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Бакою О.В., зареєстровано в реєстрі за № 1823, сторони оцінили дар у 20000 грн.

По справі було проведено дві судові будівельно-технічні експертизи, проведення яких доручалося Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз (т.1 а.с. 127-155) та (т.2 а.с. 25-54).

У відповідності до висновку експерта №768/769-19 від 17 липня 2017 року ринкова вартість 4/48 частин квартири АДРЕСА_1 складає 42793 грн. Власнику 4/18 ідеальних частин квартири недостатньо площі 17,53 кв.м. для виділення в натурі та обладнання окремої однокімнатної квартири в квартирі АДРЕСА_1 , загальна площа яких складає 78,9 кв.м., оскільки у відповідності до п.2.22 ДБН В.2.2-15-2005 передбачає нормативну площу для виділення окремої однокімнатної квартири не менше ніж 30 кв.м. зазначені обставини унеможливлюють виділення в натурі 4/18 частин спірної квартири.

У відповідності до висновку експерта № 691-19 за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи по цивільній справі від 12 березня 2020 ринкова вартість посімейного заселення АДРЕСА_7 АДРЕСА_8 та господарських будівель: сарай гараж «Б», сарай «Л», вбиральня «М», на час оцінки складає 525215 грн.

Задовольняючи первісний позов та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, районний суд виходив з наступного.

Судово-будівельні експертизи дають суду беззаперечні докази наявності двох обставин для припинення права на 4/18 часток малолітнього ОСОБА_2 , визначені ст. 365 ЦК України, а саме частка є незначною і не може бути виділена в натурі, квартира є неподільною.

Вирішуючи питання щодо можливості спільного володіння і користування майном суд бере до уваги посилання відповідача ОСОБА_7 на наявність кровного споріднення між ним та позивачами за основним позовом, однак, як свідчать матеріали справи ОСОБА_7 до моменту успадкування ним права власності на 4/18 частин квартири, не проживав в ній, між ним та позивачами не існувало жодного порядку користування житлом.

Також не доведено наявність усталених сімейних зв`язків та ознак сім`ї, в розумінні ст. 3 СК України, які б свідчили про наявність спільних прав та обов`язків між позивачами та відповідачем, про пов`язаність спільним побутом, а з урахуванням відчуження своєї частки малолітній дитині в ході розгляду справи, суд першої інстанції прийшов до переконання про неможливість спільного користування та володіння майном, яке перебуває у спільній власності різних сімей.

Орган опіки та піклування виконавчого комітету Новомосковської міської ради, надаючи заяву про розгляд справи за їх відсутності, та викладаючи позицію щодо наявності порушень прав малолітньої дитини при припиненні права на частку у спільному майні, повідомив суд про те, що фактично в квартирі проживає три сім`ї з п`яти дорослих осіб та однієї малолітньої дитини. ОСОБА_7 та ОСОБА_2 ніколи не проживали і фактично не проживають у квартирі, умов для проживання малолітньої дитини разом з законним представником в квартирі не існує. Саме тому представник органу опіки та піклування не вбачає істотної шкоди інтересам малолітньої дитини при виплаті їй грошової компенсації вартості належної їй частки у спільному майні (т.2, а.с. 1).

Грошова компенсація у розмірі 116715 грн., що знаходиться на депозитному рахунку Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області по квитанціям № від 05 грудня 2018 року та № 26372447 від 23 квітня 2020 року, являється також досить значною для забезпечення батьками малолітньої дитини його прав на інше житла, де батьки матимуть змогу надати розвиток своїй дитині в колі осіб, які і складають його сім`ю.

При цьому суд першої інстанції вважав за необхідне відмовити ОСОБА_7 у задоволенні зустрічного позову, виходячи з наступного.

Так, ОСОБА_7 у зустрічному позові наполягав на визнанні його право власності на 4/18 часток у квартирі АДРЕСА_1 , посімейного спільного заселення та просив поділити в натурі об`єкт нерухомості, виділивши йому 4/18 часток у власність.

Як зазначав суд вище, при проведенні судової будівельно-технічної експертизи судовий експерт не надав суду висновок про можливість виділення в натурі 4/18 часток квартири.

В свою чергу, ОСОБА_7 в ході розгляду справи відчужив належні йому 4/18 ідеальних часток, уклавши договір дарування зі своїм сином ОСОБА_2 в особі матері дитини ОСОБА_1 .

Таким чином, у суду відсутні підстави для визнання за ОСОБА_7 права власності на 4/18 часток у квартирі АДРЕСА_1 , оскільки позивач за зустрічним позовом припинив своє право власності, уклавши відповідний договір дарування.

Проте, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції в частині задоволеного первісного позову, з огляду на наступне.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 Цивільного кодексу України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 321 ЦК України).

Згідно статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити дотримання їх точності. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

За змістом статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, сформульованої у постанові від 02 липня 2014 року в справі №6-68цс14 визначальною обставиною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників є те, чи буде істотною шкода завдана внаслідок такого припинення.

Згідно частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суди повинні враховувати висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17 (провадження №12-180гс18) зроблено висновок, що «відсутність конструкції («за наявності одночасно») в статті 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі №760/8958/15-ц (провадження № 61-4860св18) вказано, що: «висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному окремому випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном».

Крім того, у відповідності до п.3 ч.2 ст. 175 СК України Якщо виділ у натурі частки із спільного майна є неможливим (частина друга статті 183 Цивільного кодексу України), діти, які мають право на виділ частки із майна у натурі, мають право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Так, відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Ст. 8 ЗУ "Про охорону дитинства" встановлено, що Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно ст. 17 ЗУ "Про охорону дитинства" кожна дитина, в тому числі й усиновлена, має право на одержання в установленому законом порядку в спадщину майна і грошових коштів батьків чи одного з них у разі їх смерті або визнання їх за рішенням суду померлими незалежно від місця проживання. Дитина, батьки якої позбавлені батьківських прав, не втрачає права на успадкування їх майна. Батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання.

Відповідно до ст. 18 ЗУ "Про охорону дитинства" Держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

В ст. 71 ЦК України встановлено, що опікун не має права без дозволу органу опіки та піклування: 1) відмовитися від майнових прав підопічного; 2) видавати письмові зобов`язання від імені підопічного; 3) укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири; 4) укладати договори щодо іншого цінного майна.

Так, колегія суддів встановила та це підтверджується матеріалами справи, що представник органу опіки та піклування виконкому Новомосковської міської ради в своїй заяві про розгляд справи без участі представника, зазначив, що позовні вимоги даної цивільної справи не суперечать інтересам малолітньої дитини.

Проте, висновку органу опіки та піклування про надання дозволу на позбавлення малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 4/18 частки квартири за адресою: АДРЕСА_2 , з відповідною часткою господарських будівель та споруд та надання дозволу на зняття з зареєстрованого місця проживання малолітньої дитини, матеріали справи не містять.

Згідно ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Оскільки відповідач є малолітньою дитиною, яка зареєстрована у спірній квартирі, інше нерухоме майно відсутнє, висновку органу опіки та піклування про надання дозволу на позбавлення малолітнього ОСОБА_2 на частку його майна матеріали справи не містять, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні первісного позову ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

Рішення суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову не оскаржувалось, а отже апеляційним судом не переглядалось.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у сумі по 282,67 грн. з кожного.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 травня 2020 року в частині задоволених первісних позовних вимог-скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до ОСОБА_7 та ОСОБА_1 , що діють в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , третя особа - служба у справах дітей виконавчого комітету Новомосковської міської ради, про припинення права на частку у спільному частковому майні, визнання права власності - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі по 282,67 грн. з кожного.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Л.О. Каратаєва

Т.Р. Куценко