Справа № 565/2100/19
Провадження № 2/565/279/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2020 року м.Вараш

Кузнецовський міський суд Рівненської області під головуванням

судді Демчини Т.Ю.

з участю секретаря судового засідання Ковальчук В.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Коновальчук І.Є. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Кузнецовського міського суду Рівненської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Управляюча компанія «Житлокомунсервіс» Вараської міської ради про визнання недійсним договору,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Комунального підприємства «Управляюча компанія «Житлокомунсервіс» Вараської міської ради (надалі - КП «ЖКС») з вимогою визнати недійсним договір № 323Ж-2 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 01 лютого 2017 року з підстав, встановлених у ст.ст.203, 215, 231 ЦК України. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що оспорюваний договір було підписано позивачкою у грудні 2017 року проти її волі шляхом застосування психологічного тиску. Укладений договір не визначає обсягів та вартості послуг, що надаються, до нього не долучено копії рішення органу місцевого самоврядування про встановлення тарифу, його структури, періодичності та строків надання послуг, укладений договір суперечить типовій формі, затвердженій постановою Кабінету Міністрів України.

У відзиві КП «ЖКС» заперечує позов у повному обсязі з підстав недоведеності позивачем факту укладення оспорюваного договору внаслідок психологічного тиску зі сторони службових осіб відповідача. У розділі І договору чітко встановлені обсяги та вартість послуг, договір містить усі істотні вимоги, рішення органу місцевого самоврядування, якими встановлювались тарифи на послуги, додавались до договору та перебувають у відкритому доступі у мережі інтернет.

В судовому засіданні допитана за правилами допиту свідків позивач ОСОБА_1 показала, що у грудні 2017 року їй зателефонували з КП «ЖКС» та настоювали на її явці для переоформлення договору про надання послуг. Коли вона прийшла, службові особи ЖЕД-4 наполягали на підписанні нею договору, погрожували, що якщо вона його не підпише, постачання комунальних послуг до її квартири буде припинено, і її з сім`єю можуть вигнати з квартири. Чинив аналогічний за змістом психологічний тиск на неї і директор КП «ЖКС» ОСОБА_4 . Під тиском вона змушена була підписати вказаний договір, хоча здійснила це проти своєї волі.

Позивач в судовому засіданні повністю підтримала вимоги позовної заяви та з викладених у ній підстав просила суд задовольнити позов.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні повністю підтримала позовні вимоги з підстав укладення договору під тиском, а також невідповідності його типовій формі, затвердженій постановою Кабінету Міністрів України № 529 від 20.05.2009, у частині п.п.1-2 договору.

Представник відповідача Коновальчук І.Є. в судовому засіданні вимоги позовної заяви не визнала в повному обсязі та з підстав, викладених у відзиві на позов, просила суд відмовити у його задоволенні.

Свідок ОСОБА_5 суду показала, що вона являється невісткою позивачки та проживає разом з нею. У грудні 2017 року ОСОБА_1 викликали до ЖЕК, і свідок супроводжувала свекруху. ОСОБА_1 запросили до кабінету, а ОСОБА_5 залишилась чекати її у коридорі. Вона чула, як особи, що перебували у кабінеті, наполягали на підписанні ОСОБА_1 договору та казали, що виселять її з квартири, відключать воду та світло. ОСОБА_1 вийшла з кабінету з плачем та сказала свідкові, що її змусили підписати договір.

Заслухавши пояснення учасників процесу, показання свідка, дослідивши надані документи, суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ст.ст.626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

З письмового договору № 323Ж-2 від 01 лютого 2017 року вбачається, що між КП «ЖКС» як виконавцем та ОСОБА_1 , яка є наймачем квартири АДРЕСА_1 , укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, предметом якого є забезпечення виконавцем надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, а споживачем - забезпечення своєчасної оплати таких послуг за встановленим тарифом у строк та на умовах, що передбачені цим договором.

Статтею 203 ЦК України передбачено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Серед таких вимог передбачено вільне волевиявлення учасника правочину і його відповідність внутрішній волі такого учасника.

Відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 231 ЦК України передбачено, що правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. Винна сторона (інша особа), яка застосувала фізичний або психічний тиск до другої сторони, зобов`язана відшкодувати їй збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину.

У підтвердження підписання оспорюваного договору позивачкою проти її волі, вона посилається на власні показання, надані за правилами допиту свідків, а також показання свідка ОСОБА_5 .

Позивачкою суду не надано переконливих пояснень причин підписання нею договору, датованого 01 лютого 2017 року, у грудні 2017 року та проти її волі. При цьому суд критично ставиться до повідомлень позивачки про психологічний тиск, внаслідок якого вона змушена була підписати оспорюваний договір, через погрози представників КП «ЖКС» позбавити її житла. Такий висновок суду ґрунтується на тому, що, як вбачається з долучених до позовної заяви та відзиву документів, спори між ОСОБА_1 з однієї сторони, та КП «ЖКС», Кузнецовським міським комунальним підприємством з іншої сторони, з приводу укладення та виконання договорів про надання послуг мали місце починаючи з 2014 року, судом неодноразово ухвалювались рішення у відповідних цивільних справах, під час розгляду яких позивачка приймала участь у судових засіданнях та доводила перед судом свою позицію. Зазначене свідчить про те, що позивачка обізнана як у процедурі вирішення спірних питань укладення та виконання договорів про надання житлових та комунальних послуг, так і у встановленому законом порядку набуття права на житло та підстав його втрати, а тому сумнівними є її доводи, нібито вона, злякавшись, що буде позбавлена права на житло, підписала оспорюваний договір під тиском набагато пізніше зазначеної у ньому дати укладення. Крім того, як вбачається з листа КП «ЖКС» на адресу ОСОБА_1 № 35-п від 27.10.2017, укладення договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій вже було підтверджено, із змісту листа вбачається, що відповідні послуги отримуються позивачкою з 01.03.2017.

Крім того, свідок ОСОБА_5 , як вбачається з її показань, не була присутня у місці безпосереднього підписання ОСОБА_1 документів в КП «ЖКС» у грудні 2017 року, і зміст підписаних нею у той час документів свідкові відомо з її слів.

Не зверталась ОСОБА_1 з повідомленнями про психологічний тиск чи примушування службовими особами КП «ЖКС» до підписання договору і до правоохоронних органів, позов до суду подала зі спливом майже трирічного терміну.

Відповідно до ч.1 ст.218 ЦК України, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

У справі, що розглядається, письмову форму правочину було додержано. При цьому будь-яких інших доказів, крім показань як свідків ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , які б об`єктивно підтверджували укладення оспорюваного правочину проти волі ОСОБА_1 , суду не надано.

За таких обставин будь-які правові підстави для визнання недійсним договору № 323Ж-2 від 01 лютого 2017 року про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, укладеного між КП «ЖКС» та ОСОБА_1 , з підстав, передбачених ст.231 ЦК України, відсутні.

Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог про визнання вказаного договору недійсним з підстав невідповідності типовій формі, суд враховує наступне.

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Статтею 630 ЦК України передбачено, що договором може бути встановлено, що його окремі умови визначаються відповідно до типових умов договорів певного виду, оприлюднених у встановленому порядку. Якщо у договорі не міститься посилання на типові умови, такі типові умови можуть застосовуватись як звичай ділового обороту, якщо вони відповідають вимогам статті 7 цього Кодексу.

У статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», який діяв станом на момент укладення оспорюваного договору, передбачено істотні умови договору про надання житлово-комунальних послуг, серед яких - вичерпний перелік житлово-комунальних послуг, тарифи та їх складові на кожну з цих послуг, загальна вартість послуг. Даною нормою передбачено, що крім істотних договір може містити інші умови за згодою сторін, але не може містити умов, що вводять додаткові види оплати послуг, не передбачені типовими договорами на надання житлово-комунальних послуг, затвердженими Кабінетом Міністрів України. Процедура погодження договору відбувається протягом одного місяця з дня внесення проекту договору однією із сторін.

У п.1 договору № 323Ж-2 від 01 лютого 2017 року про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, укладеного між КП «ЖКС» та ОСОБА_1 , зазначено перелік послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, також даний пункт договору містить графу «Наявність послуги (відмітити)». Дана графа містить позначку «-» навпроти послуги «Технічне обслуговування систем протипожежної автоматики», що однозначно вказує на відсутність такої послуги у договорі. Відтак, відсутність таких позначок у графах з іншими дванадцятьма послугами вказує на їх наявність та охоплення даним договором.

Типовий договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, який діяв станом на дату укладення оспорюваного договору, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 529 від 20.05.2009. Згідно з п.2 вказаного типового договору, виконавець надає послуги відповідно до встановленого рішенням органу місцевого самоврядування тарифу, його структури, періодичності та строків надання послуг, копія якого додається до цього договору.

Із змісту оспорюваного договору та пояснень позивачки вбачається, що відповідні рішення органу місцевого самоврядування, якими затверджено поточні тарифи на послуги, встановлено структуру тарифу, періодичність і строки надання послуг, до договору відповідачем не додавались. У відзиві такі обставини відповідачем заперечуються та зазначається, що відповідні рішення виконавчого комітету Вараської міської ради до договору додавались. Текст оспорюваного договору не містить посилання на наявність додатків до нього з копіями відповідних рішень органу місцевого самоврядування.

Разом з тим, у оспорюваному договорі не міститься посилання на те, що усі або окремі його умови визначаються відповідно до типових умов. Відтак, виходячи зі змісту ст.630 ЦК України, типові умови договору у цьому випадку можуть застосовуватись до оспорюваного правочину як звичай ділового обороту.

При вирішенні питання про відповідність вимогам законодавства оспорюваного договору через ненадання позивачу на час його підписання рішень органу місцевого самоврядування, якими затверджено тарифи на послуги, їх структуру, періодичність та строки внесення, суд також бере до уваги наступне.

Відповідно до ст.31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції, що діяла на час укладення договору), порядок формування тарифів на кожний вид житлово-комунальних послуг другої групи (пункт 2 частини першої статті 14 цього Закону) визначає Кабінет Міністрів України. Виконавці/виробники здійснюють розрахунки економічно обґрунтованих витрат на виробництво (надання) житлово-комунальних послуг і подають їх органам, уповноваженим здійснювати встановлення тарифів. Порядок доведення до споживачів інформації про перелік житлово-комунальних послуг, структуру цін/тарифів, зміну цін/тарифів з обґрунтуванням її необхідності та про врахування відповідної позиції територіальних громад розробляється і затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Порядок доведення до споживачів інформації про перелік житлово-комунальних послуг, структуру цін/тарифів, зміну цін/тарифів з обґрунтуванням її необхідності та про врахування відповідної позиції територіальних громад (надалі - Порядок) було затверджено Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 390 від 30.07.2012, який діяв на час укладення оспорюваного договору.

Як вбачається з п.2.4 Порядку, суб`єктами господарювання, що надають послугу з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, до відома споживачів доводиться така інформація: загальний розмір планованого тарифу (з податком на додану вартість), поданого до органу, уповноваженого встановлювати тарифи, для кожного конкретного будинку; перелік послуг, що входять до складу послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що надаватимуться в кожному конкретному будинку, та їх вартість; періодичність та строки надання послуг; обґрунтування причин зміни тарифу (зазначення розміру діючого тарифу та відсотка відшкодування затвердженим тарифом собівартості, планового економічно обґрунтованого тарифу, дати, коли тариф востаннє переглядався, причин перегляду тарифу, визначення відсотка зростання основних складових тарифу (заробітної плати, електроенергії, матеріалів), визначення відсотка підвищення тарифу тощо); інша додаткова інформація, визначена суб`єктом господарювання та/або органом, уповноваженим встановлювати тарифи.

Зазначена інформація доводиться до відома споживачів шляхом розміщення на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування в мережі Інтернет (за наявності), в друкованому засобі масової інформації місцевої сфери розповсюдження (перевага надається друкованим засобам масової інформації органу місцевого самоврядування), веб-сайті суб`єкта господарювання (за наявності) та в кожному конкретному будинку (на прибудинковій території), зокрема на інформаційних стендах у під`їздах будинків та біля них.

Суб`єкт господарювання може обрати один із вищеперелічених способів доведення інформації (крім розміщення в кожному конкретному будинку (на прибудинковій території), зокрема на інформаційних стендах у під`їздах будинків та біля них) як основний для розміщення всього масиву необхідної інформації, визначеної цим Порядком. За допомогою інших способів, передбачених в абзаці сьомому цього пункту, суб`єкт господарювання повідомляє споживачів про намір зміни тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та обов`язково вказує на джерело розміщення всієї необхідної інформації, з якою без перешкод може ознайомитися споживач.

Суб`єкт господарювання додатково може також доводити до відома споживачів інформацію про намір зміни тарифів за допомогою радіо, телебачення та способу, визначеного статутом територіальної громади. Вибір та використання додаткових способів доведення до споживачів інформації про намір зміни тарифів здійснюються за бажанням суб`єкта господарювання.

Пунктом 2.15 Порядку було визначено, що процедура доведення до відома споживачів інформації про перелік житлово-комунальних послуг, структуру цін/тарифів, зміну цін/тарифів з обґрунтуванням її необхідності та про врахування відповідної позиції територіальних громад вважається такою, що відбулася, незалежно від надходження до суб`єкта господарювання/органу, уповноваженому встановлювати тарифи протягом встановленого строку зауважень і пропозицій від фізичних та юридичних осіб, їх об`єднань.

Судом встановлено, що виконавчим комітетом Кузнецовської міської ради Рівненської області № 213 від 18.11.2016 було встановлено тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що надаються КП «ЖКС» з 01.12.2016. Рішенням виконавчого комітету Кузнецовської міської ради Рівненської області № 236 від 15.12.2016 було внесено зміни в частині дати початку надання послуг КП «ЖКС». Усі вищезазначені рішення, а також інші рішення про встановлення, зміну тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, структури тарифу, іншої інформації, що становить інтерес для споживачів, оприлюднено на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування в мережі Інтернет за процедурою, передбаченою Порядком, де вони доступні для перегляду у будь-який час, у тому числі і на момент розгляду справи.

За таких обставин, з урахуванням положень ст.630 ЦК України, у суду відсутні підстави для визнання договору № 323Ж-2 від 01 лютого 2017 року про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, укладеного між КП «ЖКС» та ОСОБА_1 , таким, що не відповідає вимогам закону, через відсутність у позивачки на час його підписання друкованої копії рішення органу місцевого самоврядування про затвердження тарифів на відповідні послуги.

За таких обставин позов задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.203, 215, 231, 630 ЦК України, ст.61 ЖК України, ст.ст.12, 81, 141, 258-259, 263-265, 352-354 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , паспорт НОМЕР_1 ) до Комунального підприємства «Управляюча компанія «Житлокомунсервіс» Вараської міської ради (місцезнаходження: 34400, м.Вараш Рівненської області, м-н Вараш, 25-В, ) про визнання недійсним договору № 323-Ж від 01 лютого 2017 року про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій відмовити у зв`язку з безпідставністю.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складене 13 липня 2020 року.

Головуючий суддя: Т.Ю.Демчина