Номер провадження: 22-ц/813/5618/20
Номер справи місцевого суду: 494/15/20
Головуючий у першій інстанції Лебединський С. Й.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А..,

Цюри Т.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», в особі філії Одеського обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк», на ухвалу Березівського районного суду Одеської області від 17 січня 2020 року про повернення позову Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», в особі філії Одеського обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки),

встановив:

08 січня 2020 року Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», в особі філії Одеського обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» (далі АТ Ощадбанк України») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) в розмірі 20 162,41 грн. і сплачений судовий збір в сумі 1 921 грн.

Ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 17 січня 2020 року позов представника позивача АТ «Ощадбанк України» - адвоката Шишлюка М.О. до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором було повернуто позивачу.

В апеляційній скарзі АТ «Ощадбанк України» ставить питання про скасування вищевказаної ухвали Березівського районного суду Одеської області від 17 січня 2020 року, та направлення справи до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження по справі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється 24.04.2020 року в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У зв`язку з цим, судове засідання не проводиться.

Частиною 2 ст. 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 - 40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

У зв`язку з цим, датою ухвалення цього рішення є 24.04.2020 року.

При цьому колегією суддів враховано, що копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі та про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, та без повідомлення учасників справи, останні отримали належним чином (а.с.67-68, 69-72).

Також слід зазначити, що зворотнє повідомлення про направлення на адресу ОСОБА_1 вищевказаної копії ухвали суду, було передано головуючому судді 22.04.2020 року (а.с.73), у зв`язку з чим розгляд справи призначено ухвалою суду від 23.04.2020 року та відбувся 24.04.2020 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанціївиходив із того, що оскільки представник позивача АТ «Ощадбанк України» адвокат ІІІишлюк М.О. не надав договір про надання правової допомоги і ордер, то на думку суду від імені особи заявника (позивача) звернулась особа без належних прав, у зв`язку з цим суд повернув позовну заяву позивачу на підставі вимог п.1 ч.4 ст.185 ЦПК України.

Однак, апеляційний суд вважає, що такого висновку суд дійшов з порушенням норм процесуального права, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається, з матеріалів справи, 28.12.2019 року представник позивача АТ «Ощадбанк України» адвокат Шишлюк М.О. звернувся з позовом до суду, згідно якого просив стягнути з відповідачки ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за договором в розмірі 20 162,41 грн. та сплачений судовий збір в сумі 1921 грн.

В якості доказів наявності повноважень на представництво інтересів АТ «Ощадбанк України» в суді, й зокрема повноважень на підписання позову від імені АТ «Ощадбанк України» адвокат Шишлюк М.О. надав до матеріалів справи довіреність від 16 квітня 2019 року, за якою ПАТ «Ощадбанк України», в особі начальника філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» Древницького Д.А., який діє на підставі довіреності, посвідченої 18 вересня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою Л.М., реєстровий №2239 та положення про філію, у порядку передоручення уповноважує адвоката Шишлюка М.О., свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю ОД №003575 від 18 грудня 2018 року, представляти інтереси АТ «Ощадбанк України» (а.с. 39-40).

Також, з метою підтвердження у представника позивача статусу адвоката до справи було додано копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю ОД №003575 від 18 грудня 2018 року (а.с.41).

Частиною 1 ст. 58 ЦПК України встановлено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Згідно ч. 3 ст. 58 ЦПК України юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Відповідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

За ч. 1, 3 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правовоїдопомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер. Повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, підтверджуються в порядку, встановленому законом.

Так, відповідно до вимог ч. 4 ст. 62 ЦПК України законодавцем в імперативному порядку закріплено, що повноваження адвоката, як представника, підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Таким чином положення наведених норм процесуального права дають підстави для висновку, що повноваження адвоката, як представника сторони у цивільному процесі, мають бути підтверджені оригіналом ордера або довіреністю (оригіналом) цієї сторони, що посвідчує такі повноваження, або її копією, засвідченою у визначеному законом порядку, зокрема, особою, яка має повноваження на засвідчення копії довіреності.

Отже, з огляду на вищезазначене, довіреність є самостійним документом, що підтверджує повноваження адвоката. А тому надання інших документів, окрім визначених ч. 4 ст. 62 ЦПК України, з метою підтвердження повноважень адвоката цивільно-процесуальним законом не вимагається.

Аналогічна правова позиція відображена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 року по справі № П/9901 /736/18 та в постанові Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 17.12.2018 року по справі №308/8995/17.

Враховуючи, що довіреність, яка видана відповідно до ЦК України на ім`я адвоката Шишлюка М.О., є самостійним документом, що підтверджує його повноваження у цивільній справі відповідно до вимог ч 4 ст. 62 ЦПК України, то підстави для повернення позовної заяви по справі № 494/15/20 відповідно до вимог ЦПК України у суду першої інстанції були відсутні.

Разом з тим, суд першої інстанції під час вирішення питання про відкриття провадження по справі та за наявності в матеріалах справи відповідної довіреності на представництво інтересів АТ «Ощадбанк України» в судових органах на вищезазначені висновки Верховного Суду уваги не звернув та повернув позовну заяву позивачу, чим в свою чергу безпідставно обмежив право доступу позивача до суду.

При цьому колегія суддів зазначає, що згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом. звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 4 ЦПК України законодавцем закріплено, що жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку.

Таким чином, повернення позовної заяви АТ «Ощадбанк України» є порушенням права позивача на доступ до правосуддя, оскільки згідно норм законодавства України кожна особа наділена правом на звернення до суду за захистом своїх прав та свобод, а на суд в свою чергу покладено обов`язок повного та всебічного розгляду виниклих спорів, що можливо лише під час розгляду справи по суті.

Крім того, слід зазначити, що за змістом ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою Українии (далі Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно п. 1 ст. 6 Конвенції державою гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

ЄСПЛ при розгляді справ виходить із того, що, реалізуючи положення Конвенції необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддяповинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.

Зокрема, у рішенні від 04 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» ЄСПЛ зазначив, що ст. 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» ЄСПЛ вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.

Статтею 13 Конвенції державою також гарантовано, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Крім того, згідно вимог ст. 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Також суд першої інстанції в якості недоліків наданих представником позивача документів на підтвердження своїх повноважень звернув увагу на те, що начальник філії Одеського обласного управління АТ Ощадбанк Древницький Д.А., діє на підставі довіреності, посвідченої 18 вересня 2018 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою Л.М., реєстр.№2239 та положення про філію, у порядку передоручення, але належним чином засвідчена довіреність на підтвердження його повноважень суду не надана.

З цих підстав колегія суддів зазначає, що гідно вимог ч. 2 ст. 245 ЦК України, довіреність, що видається у порядку передоручення, підлягає нотаріальному посвідченню.

Частиною 3 ст. 62 ЦПК України передбачено, що довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (електронним цифровим підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами.

Крім того, відповідно до ст. 44 Закону України «Про нотаріат» нотаріус при посвідченні правочинів, вчиненні інших нотаріальних дій за участю уповноваженого представника встановлює його особу відповідно до вимог ст. 43 цього Закону, а також перевіряє обсяг його повноважень.

Нотаріусу подається довіреність або інший документ, що надає повноваження представникові. Дійсність довіреності, нотаріально посвідченої відповідно до законодавства України, перевіряється нотаріусом за допомогою Єдиного реєстру довіреностей.

У разі наявності сумнівів щодо уповноваженого представника, а також його цивільної дієздатності та правоздатності нотаріус має право зробити запит до відповідної фізичної чи юридичної особи.

Таким чином, при посвідчені довіреності, в тому числі, в порядку передоручення на ім`я адвоката Шишлюка М.О. нотаріусом було встановлено особу ОСОБА_2 та перевірено обсяг його повноважень щодо надання передоручення повноважень.

Окрім того слід зазначити, що ст. 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Враховуючи, що довіреність на представництво інтересів у суді за своєю правовою природою є правочином, то правомірність вчинення вказаного правочину з урахуванням вимог ст. 204 ЦК України презюмується. Крім того, згідно вимог ст. 400-1 КК України адвокат несе кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення суду про повноваження представляти іншу особу в суді.

При цьому, суд першої інстанції не був обмежений в більш детальному з`ясуванні та дослідженні документів представника позивача в судовому засіданні після відкриття провадження по справі та за наявності обставин підтвердження сумнівів щодо правомочності наданих документів щодо повноважень адвоката ІІІишлюка М.О. суд першої інстанції мав можливість в порядку передбаченому ч. 11 ст. 187 ЦПК України залишити позовну заяву без руху з метою усунення її недоліків.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваної ухвали суду та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала не відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги її частково спростовують, оскільки ухвалу постановлено не у відповідності до вимог процесуального права.

У зв`язку з цим, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржувану ухвалу суду - скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Часткове задоволення апеляційної скарги полягає у тому, що п.4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України не передбачено направлення справи до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження по справі , а передбачено направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.6 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст. 379, ст.ст. 381 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», в особі філії Одеського обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» задовольнити частково.

Ухвалу Березівського районного суду Одеської області від 17 січня 2020 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання цього судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

Т.В. Цюра