Справа № 442/3106/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Хомик А.П.
Провадження № 22-ц/811/2692/19 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2020 року м. Львів

Справа № 442/3106/14-ц

Провадження № 22-ц/811/2692/19

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого Струс Л.Б.,

суддів Левика Я.А., Шандри М.М.

секретар Бадівська О.О.

за участю представника ПАТ «НАСК «Оранта» - Гулька Н.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ОСОБА_3

на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16 листопада 2016 року у складі судді Хомик А.П.

у справі

за позовом ОСОБА_4 ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної злочином,-

ВСТАНОВИВ:

Рись Кінга, в своїх інтересах та інтересах малолітнього сина, Рись Конрада, звернулася з позовом до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», ОСОБА_6 про стягнення із НАСК «Оранта» заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майнової шкоди у розмірі 46 623,83 грн. та моральної шкоди у розмірі 5000 грн.; стягнення з НАСК «Оранта» заподіяної шкоди, пов`язаної з витратами на лікування сина ОСОБА_7 у розмірі 12 169,81 грн.; стягнення з НАСК «Оранта» моральної шкоди, заподіяної ОСОБА_8 у розмірі у розмірі 5 000 грн.; стягнення з ОСОБА_6 майнової франшизи, що складає 510 грн. та 40 000 грн. моральної шкоди; стягнення із ОСОБА_6 моральної шкоди, заподіяної ОСОБА_8 у розмірі 548 100,00 грн.;

ОСОБА_5 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , звернувся з позовом до НАСК «Оранта», ОСОБА_6 про стягнення з НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_9 моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 5000 грн. та стягнення з ОСОБА_6 моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 15000,00 грн.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_6 в користь ОСОБА_10 , заподіяну їй та її сину Рись Конраду моральну шкоду внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в рівних частках в розмірі по 2225 ( дві тисячі двісті двадцять п`ять ) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_6 в дохід держави 551,20 грн. судового збору.

Заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою суду від 02.07.2015 року скасовано, а саме знято арешт на належне ОСОБА_6 (проживає на АДРЕСА_1 , зареєстрований на АДРЕСА_2 ), майно (нерухоме, рухоме) та грошові кошти, які знаходяться у нього або в інших осіб чи на рахунках в банках.

Рішення суду в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ОСОБА_3 .

Вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з`ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції дійшов невірного висновку про невідповідність вимогам законодавства України наданого позивачем дослідження АТ «Технічно Автомобільні експерти «Експерти ПЗМ» відділення у м. Ченстохова, висновок № 14.02.19/р від 09.04.2014 року про вартість ремонту автомобіля, витрати на проведення технічної оцінки вартості транспортного засобу, буксирування автомобіля з України до Республіки Польща, оскільки відповідно до положень Закону України «Про судову експертизу», як експерт, може бути викликана будь яка особа, яка має необхідні знання для дачі висновку з досліджуваних питань, тобто, норми національного законодавства України не встановлюють обмежень щодо проведення судової експертизи виключно експертами, які є громадянами України. Крім цього, на сьогоднішній день укладено договір між Україною та Республікою Польща про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах і ст. 4 цього договору зазначено, що договірні сторони надають взаємну правову допомогу щодо підготовки, пересилки та вручення документів, виконання обшуку, проведення експертизи, а також виконання інших процесуальних дій.

Також апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність понесених витрат на лікування завданих ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, отриманих ним внаслідок ДТП, а не витрат, пов`язаних з лікуванням інших захворювань, оскільки позивачем було надано висновок судово медичної експертизи № 57 від 05.02.2014 року, в якому зазначено, що у малолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наявні тілесні ушкодження: відкрита черепно - мозкова травма у вигляді перелому чолової кістки справа з переходом на клиноподібну кістку, забою головного мозку легкого ступеня, множинні забійні, рвані та січені рани на обличчі та в ділянці правої китиці. Дані травми були отримані внаслідок ударної взаємодії з тупими твердими предметами, якими могли бути і деталі салону автомобіля під час ДТП. Також, до матеріалів справи були долучені копії рахунків та витяг з медичної карти стаціонарного хворого Рись Конрада № 00963, з яких вбачається з чим було пов`язане його лікування. Крім цього, апелянт вважає, що розмір завданої моральної шкоди підтверджується висновками судово - психологічних експертиз, які долучені до матеріалів справи. Крім цього, вимоги про відшкодування моральної шкоди позивачі заявили не лише до НАСК «Оранта», а й до винного у ДТП водія ОСОБА_6 , а тому, висновки суду першої інстанції про залежність морального відшкодування від матеріального, а також від страхового відшкодування є не вірними.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким уточнений позов ОСОБА_1 та позов ОСОБА_11 задовольнити.

Постановою Верховного Суду від 24 липня 2019 року рішення Апеляційного суду Львівської області від 21 березня 2017 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 і ОСОБА_9 до публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ПАТ «НАСК «Оранта» Гульки Н.О., перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції перевіряє законність судового рішення лише в межах позовних вимог заявлених в суді першої інстанції.

Оскільки постановою Верховного Суду від 24 липня 2019 року рішення Апеляційного суду Львівської області від 21 березня 2017 року скасовано лише в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_12 до публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» , справа переглядається судом апеляційної інстанції лише в цій частині.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог до НАСК «Оранта» суд першої інстанції вважав що, ОСОБА_10 , не надавши пошкоджений транспортний засіб для огляду аварійному комісару, позбавила страховика можливості визначити розмір збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Наданий позивачем висновок відділення АТ «Технічно-автомобільні експерти «Експерти-ПЗМ» у м. Ченстохова (Республіка Польща) щодо вартості ремонту автомобіля Skoda Fabia, номерний знак НОМЕР_1 , є неналежним доказом, оскільки такий висновком може бути виконаний суб`єктом оціночної діяльності, який діє відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Також Рись Кінгою не надано доказів того, що витрати, понесені на лікування її сина, були пов`язані з подією дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 04 лютого 2014 року. Відповідно до статті 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності» страховик відшкодовує моральну шкоду, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Оскільки позивачі внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ушкоджень здоров`я або каліцтва не отримали, отже відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди за рахунок страховика.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Матеріалами справи встановлено, що 04 лютого 2014 року на автодорозі Нижанковичі-Стрий між населеними пунктами с. Брониця і с. Лішня Дрогобицького району сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Ford Mondeo, номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_6 , та автомобіля Skoda Fabia, номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_9 , в якому, окрім останнього, перебували пасажири: ОСОБА_10 і ОСОБА_13 . Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні ушкодження, а пасажир автомобіля Skoda Fabia, номерний знак НОМЕР_1 , Рись Конрад тяжкі тілесні ушкодження.

Вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29 травня 2014 року встановлено, що ОСОБА_6 , порушивши вимоги пунктів 1.5, 2.3, 2.9, 12.1 та 12.2 Правил дорожнього руху України, виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з автомобілем Skoda Fabia, номерний знак НОМЕР_1 .

ОСОБА_6 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_6 на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди була застрахована на підставі договору страхування, укладеного з ПАТ «НАСК «Оранта», що підтверджується полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 06 травня 2013 року серії АІ № НОМЕР_3 . Відповідно до вказаного полісу обов`язкового страхування розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілого, становить 50 000,00 грн, а за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, 100 000,00 грн на одного потерпілого.

ОСОБА_6 04 лютого 2014 року повідомив ПАТ «НАСК «Оранта» про дорожньо- ОСОБА_14 пригоду, яка сталася 04 лютого 2014 року, за участю застрахованого транспортного засобу.

31 березня 2014 року представник ОСОБА_9 і ОСОБА_1 ОСОБА_3 подав до ПАТ «НАСК «Оранта» письмове повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася 04 лютого 2014 року.

Власником автомобіля Skoda Fabia, номерний знак НОМЕР_1 , є Рись Кінга.

21 березня 2014 року автомобіль Skoda Fabia, номерний знак НОМЕР_1 , був евакуйований з території України на територію Республіки Польщі.

Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За загальним правилом, відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до частини першої статті 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступник) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Частиною першою статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Дії осіб, у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), визначені у статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування (частина перша статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Вказаною нормою також визначено вимоги до змісту та необхідних додатків до заяви про страхове відшкодування.

За приписами статті 989 ЦК України та статті 21 Закону України «Про страхування» страхувальник зобов`язаний, зокрема, вживати заходів щодо запобігання збиткам, завданим настанням страхового випадку, та їх зменшенню; повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором. Договором страхування можуть бути встановлені також інші обов`язки страхувальника.

Згідно зі статтею 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: 1) навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону; 2) вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного злочину, що призвів до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону); 3) невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди; 4) неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

У разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком і має оцінюватись судом у кожному конкретному випадку.

Відповідно до висновку відділення АТ «Технічно-автомобільні експерти «Експерти-ПЗМ» у м. Ченстохова (Республіка Польща), який в якості доказу факту завдання шкоди та її розміру надано позивачем, вартість матеріальної шкоди спричиненої власнику автомобіля Skoda Fabia, номерний знак НОМЕР_1 , складає 7 900,00 польських злотих, що за курсом Національного банку України складає 29 704,00 грн.

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню заподіяна їй майнова шкода спричинена внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 29 704 грн.

Відповідно до пункту 24.1 статті 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Витрати, пов`язані з лікуванням потерпілого в іноземній державі, відшкодовуються, якщо лікування було узгоджено з особою, яка має здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.

Колегія суддів вважає необґрунтованими висновки суду першої інстанції, що позивачем не доведено, що понесені ним витрати на лікування зв`язані саме з лікуванням ОСОБА_7 тілесних ушкоджень від ДТП, а не лікування інших захворювань, враховуючи стан його здоров`я, вік.

Висновком експерта №57 від 05.02.2014 року (т.1 а.с.93-94) встановлено, що в результаті ДТП у малолітнього ОСОБА_7 мались тілесні ушкодження: відкрита черпепно мозкова травма у вигляді перелому чолової кістки справа з переходом у клиноподібну кістку, забою головного мозку легкого ступеня, множинні забійні, рвані та січені рани на обличчі та в ділянці правої китиці. Рись Конрад знаходився у лікарні, та в подальшому проходив лікування в Польщі.

Оскільки факт того, що Рись ОСОБА_15 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю особи, відповідальність якої була застрахована ПАТ «НАСК «Оранта», спричинені тяжкі тілесні ушкодження, був встановлений вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29 травня 2014 року, Рись Кінзі не потрібно доводити факт того, що нею були понесені витрати, пов`язані з лікуванням потерпілого.

Витрати на лікування ОСОБА_7 на суму 12 169 грн 81 коп. підтверджені рахунками (т.2 а.с. 2-21) та приймаються колегією суддів як належний доказ.

У частині першій статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала , якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Визначення розміру відшкодування моральної шкоди залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав потерпілий, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.

Суд, який розглядає справу, повинен з`ясувати всі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до статті 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком відшкодовується потерпілому фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. З наведеної норми випливає, що відшкодування моральної шкоди страховиком відбувається лише за умови ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди потерпілого, який заявляє таку вимогу.

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню моральна шкода, заподіяна ОСОБА_8 у розмірі 5 000 грн.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до п. 4. ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є зокрема порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню у відповідній частині та постановлення нового судового рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_16 ОСОБА_2 ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16 листопада 2016 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_12 до публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» скасувати та постановити в цій частині нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної злочином - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь ОСОБА_1 заподіяну їй майнову шкоду спричинену внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 29 704 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь ОСОБА_1 шкоду, пов`язану з витратами на лікування сина ОСОБА_7 у розмірі 12 169,81 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь ОСОБА_1 моральної шкоди, заподіяної ОСОБА_8 у розмірі у розмірі 5 000 грн.

В решті рішення залишити без змін. Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 30 січня 2020 року.

Головуючий

Судді