Справа № 303/4758/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

21 січня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючої - судді Кожух О.А.,

суддів - Джуги С.Д., Куштана Б.П.,

за участі секретаря - Чучка Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 28 січня 2019 року (головуючий суддя Довжанин В.М.) у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

У серпні 2018 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № МКZ0GА00000035 від 08.08.2007 у розмірі 4400,43 доларів США та сплаченого судового збору.

Позов мотивовано тим, що 08.08.2007 ПАТ КБ «Приватбанк» надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 38938,50 доларів США, яка зобов`язалася його повернути та сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 12 % річних.

Відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконала, в результаті чого станом на 26.04.2018 виникла заборгованість у розмірі 216 735,44 доларів США, з якої: 1900, 43 доларів США - заборгованість за кредитом; 51031,16 доларів США - заборгованість по відсоткам; 7420,00 доларів США - заборгованість по комісії; 156383,85 доларів США - пеня.

Враховуючи диспозитивність цивільного процесу, кредитор на свій розсуд просив стягнути достроково заборгованість у розмірі 4400,43 доларів США, з якої: 1900,43 доларів США - заборгованість за кредитом, 2500 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 28.01.2019 позов Банку задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку 4400,43 доларів США, що становить 115 599,30 грн., яка складається з наступного: 1900,43 доларів США (49924,30 грн.) - заборгованість за кредитом; 2500 доларів США (65 675 грн.) - заборгованість по відсоткам за користування кредитом та 1762 гривні 00 копійок судового збору.

На це рішення подала апеляційну скаргу ОСОБА_1 . Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове, яким у позові Банку відмовити.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що пред`явивши вимогу у 2009 році про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, Банк на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору; даний позов подано Банком у серпні 2018 року - з пропуском позовної давності; Банк вже скористався своїм правом вибору способу судового захисту, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (рішення Мукачівського міськрайонного суду від 15.04.2010).

У відзиві на апеляційну скаргу представник Банку просить рішення суду залишити без змін, зазначаючи, зокрема, що немає підстав для застосування позовної давності до вимог про стягнення пені, оскільки порушення зобов?язання триває, хоча позовної вимоги про стягнення пені Банком заявлено не було.

В жодне із судових засідань, які призначались по даній справі, ОСОБА_1 не з`являлась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, що стверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с.91, 96, 101). Зважаючи на те, що позиція ОСОБА_1 апеляційному суду відома, оскільки викладена в апеляційній скарзі, колегія суддів, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглянула справу за відсутності апелянта.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Банку, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Встановлено та з матеріалів справи вбачається, 08.08.2007 ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 уклали Кредитний договір, за умовами якого Банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 38938 доларів США (35000 доларів США на споживчі потреби, та 3938 на сплату страхових платежів), а остання зобов`язалася його повернути та сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 12 % річних. Відповідно до розділу 7 кредитного договору, кредитні кошти надані на строк з 08.08.2007 року по 08.08.2017 рік включно. Щомісячний платіж позичальника визначено в сумі 856 доларів США для погашення заборгованості по кредиту, відсотках, винагороди та комісії (а.с.9-11).

Розрахунок заборгованості проведено виходячи із суми кредиту 35000 доларів СШа (а.с.4).

Оскільки позичальник своїх зобов`язань не виконувала належним чином, Банк раніше - у березні 2009 року - вже звертався до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки (згідно договору іпотеки від 08 серпня 2007 року, укладеного між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 ) в рахунок погашення достроково у повному обсязі заборгованості у розмірі 267 118 грн. 54 коп. за укладеним між ОСОБА_1 та Банком кредитним договором №МКZ0GА00000035 від 08.08.2007.

За результатом розгляду такого спору ухвалено рішення Мукачівського міськрайонного суду від 15.04.2010 (справа № 2-54/10), яким звернуто стягнення на будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 78,60 кв.м., що належить ОСОБА_3 , з метою погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 267118 грн. 54 коп., шляхом продажу зазначеного майна (а.с.51-52).

Пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та неустойки, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, Банк на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки.

Відтак, строк виконання основного зобов`язання настав у березні 2009 року.

Звернення з вимогою про дострокове стягнення кредиту, незалежно від способу такого стягнення, змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час такого звернення вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі.

Отже, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припинилося після спливу пред`явлення вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа N 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа N 14-154цс18, провадження N 310/11534/13-ц), від 31.10.2018 року (права N 202/4494/16-ц).

Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого Банком, позивач продовжував нарахування відсотків та пені і після звернення до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки - після березня 2009 року (а.с.4-7).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 03.11.2016 було зареєстровано право власності ПАТ КБ «ПриватБанк» на будинок АДРЕСА_1 на підставі Договору іпотеки від 08.08.2007 (а.с.53-54).

Як ствердила представник Банку в судовому засіданні апеляційного суду та вбачається з розрахунку заборгованості, наданого Банком, сума, в яку було оцінено іпотечне мано при реєстрації права власності на таке майно за Банком, у повному обсязі були зараховані на погашення тіла кредиту - 28866,80 доларів США на погашення простроченої заборгованості по тілу, та частково - на погашення поточної заборгованості по тілу кредиту.

При цьому, як вбачається з вказаного розрахунку заборгованості, заборгованість позичальника за тілом кредиту з 03.11.2016 значиться в сумі 1900,43 долари США, та продовжено нарахування відсотків.

Представник Банку ствердила, що 2500 доларів США - відсотки, про стягнення яких заявлено вимогу - були нараховані на залишок заборгованості, яка склалась після 03.11.2016 (а.с.7). Проте, як вбачається з цього розрахунку, за період з 03.11.2016 були нараховані відсотки в сумі 155,13 доларів США. Відсотки в сумі 2500 доларів США, нараховані за період з листопада 2014 року по 08.08.2017.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц (провадження N 14-154цс18) наведено правовий висновок, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. В той же час, у вказаній постанові Велика Палата зазначила, що забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному, і в разі задоволення не в повному обсязі вимог кредитора за рахунокзабезпечувального обтяження, основне зобов`язання сторін не припиняється, однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором, при зверненні до суду, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення решти заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору, на погашення яких виявилася недостатньою сума коштів, отримана від реалізації заставленого майна під час виконання судового рішення.

Встановлено, що після реєстрації за Банком права власності на іпотечне майно (03.11.2016) у ОСОБА_1 залишилась заборгованість за тілом кредиту в сумі 1900,43 доларів США, а отже, така сума - решта заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) - підлягає стягненню з відповідача. При цьому позивачем не було пропущено строк звернення до суду, про застосування якого було заявлено відповідачем, оскільки право на стягнення з відповідача решти заборгованості виникло після 03.11.2016.

Відсотки в сумі 2500 доларів США, про стягнення яких заявлено вимогу, нараховані з 2014 року. Як вказано у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц, якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Відтак, підстав для стягнення з відповідача процентів в сумі 2500 доларів США, нарахованих з листопада 2014 року по 08.08.2017 - немає.

Суд першої інстанції на ці обставини уваги не звернув та, неправильно застосувавши норми матеріального права, безпідставно задовольнив позов Банку у повному обсязі.

Зважаючи на викладене, через невідповідність висновків суду обставина справи та неправильне застосування норм матеріального права (п. п.3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України) апеляційну скаргу слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь Банку заборгованість за тілом кредиту в сумі 1900,43 долари США, що за курсом НБУ станом на 26.04.2018 складає 49924,30 грн.

Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При пред`явленні позову позивачем було сплачено 1762 грн. судового збору (а.с. 1). За подачу апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатила 2643 грн. (а.с.70). Оскільки позов Банку підлягає частковому задоволенню (на 43,19 %), а також частковому задоволенню підлягає апеляційна скарга ОСОБА_1 (на 56,81 %), тому з відповідача на користь позивача слід стягнути у відшкодування сплаченого судового збору 761,01 грн., а з позивача на користь відповідача - 1501,49 грн.

Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній частину судових витрат.

З врахуванням положень ч. 10 ст. 141 ЦПК України, з Банку на користь відповідача слід стягнути 740,48 грн. у відшкодування витрат по оплаті судового збору.

Керуючись ч. 4 ст. 258, 265, п.2 ч. 1 ст. 374, п.п. 3, 4 ст. 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 28 січня 2019 року - змінити, виклавши резолютивну частину рішення в такій редакції.

Позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканки АДРЕСА_2 , ІПН: НОМЕР_1 ) на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» () 1900,43 доларів США (49924,30 грн.) - заборгованість за кредитним договором № МКZ0GА00000035 від 08.08.2007.

Стягнути із Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 748,48 грн. судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27 січня 2020 року.

Головуюча:

Судді: