Головуючий у І інстанції Мохов Є.І. Єдиний унікальний номер 221/2674/14-ц
Номер провадження 22-ц/804/1284/20
Доповідач Барков В.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2020 року м. Маріуполь

Донецький апеляційний суд в складі:

головуючого судді Баркова В.М.,

суддів Мироненко І.П.,

Мальцевої Є.Є.,

секретар Єфремова О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі апеляційну скаргу адвоката Курило Вікторії Григорівни, яка діє від імені ОСОБА_1 , на ухвалу Волноваського районного суду Донецької області від 10 травня 2018 року, постановлену у місті Волноваха Донецької області, у справі за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» про зміну сторони у виконавчому провадженні,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2018 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» (далі - ТОВ «ФК «Довіра та гарантія») звернулось до суду із заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні.

В обґрунтування заяви заявник зазначав, що рішенням Апеляційного суду Донецької області від 14 грудня 2016 року з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» стягнуто заборгованість за кредитним договором № 014/11-134/32 від 16 січня 2007 року в розмірі 34 472,62 доларів США та судовий збір в розмірі 1897,89 грн.; стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № 014/11-134/32 від 16 січня 2007 року в розмірі 30 047,16 доларів США; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № 012/07-188/47 від 21 грудня 2007 року в розмірі 7 866, 98 доларів США. 17 червня 2016 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Вектор Банк» укладено договір про відступлення права вимоги № 114/21, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитними договорами № 014/11-134/32 від 16 січня 2007 року та № 012/07-188/47 від 21 грудня 2007 року, укладеними між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 , перейшло до ПАТ «Вектор Банк». 17 червня 2016 року між ПАТ «Вектор Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» укладено договір про відступлення права вимоги №265/ФК-16, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитними договорами № 014/11-134/32 від 16 січня 2007 року та № 012/07-188/47 від 21 грудня 2007 року, укладеними між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та гарантія». Просили замінити стягувача у виконавчому провадженні щодо виконання виконавчих листів № 221/2674/14-ц про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості з ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" на його правонаступника ТОВ «ФК «Довіра та гарантія».

Ухвалою Волноваського районного суду Донецької області від 10 травня 2018 року заява ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» про зміну сторони у виконавчому провадженні задоволена.

Замінено сторону у виконавчому проваджені по виконанню виконавчого листа № 221/2674/14-ц про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на його правонаступника ТОВ «ФК «Довіра та гарантія».

В апеляційній скарзі адвокат Курило В.Г., яка діє від імені ОСОБА_1 , просить скасувати ухвалу суду та відмовити у задоволені заяви ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» про заміну сторони у виконавчому провадженні.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що заміна сторони мала бути на стадії винесення рішення у справі, а не на стадії виконавчого провадження. Також заявником не надано доказів того, що виконавчі документи по виконанню рішення суду перебувають на виконанні у виконавчому органі. Крім того зазначає, що договір про відступлення права вимоги за своєю правовою природою є договором факторингу, предметом вимог якого є іноземна валюта, а відтак необхідна наявність відповідної ліцензії НБУ, якої ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» немає.

Відзив на апеляційну скаргу не надано. Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Сторони в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином судовими повістками (а.с. 121, 122), тому суд відповідно до положень ст. 372 ЦПК України розглянув справу без їх участі без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з наступних підстав.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ч. 1 ст. 375 ЦПК України).

Задовольняючи заяву ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» про заміну сторони у виконавчому провадженні, суд виходив з доведеності права ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» на заміну стягувача у виконавчому провадженні.

З таким висновком суду першої інстанції не можна не погодитися.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Апеляційного суду Донецької області від 14 грудня 2016 року з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» стягнуто заборгованість за кредитним договором № 014/11-134/32 від 16 січня 2007 року в розмірі 34 472,62 доларів США та судовий збір в розмірі 1897,89 грн.; стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № 014/11-134/32 від 16 січня 2007 року в розмірі 30 047,16 доларів США; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № 012/07-188/47 від 21 грудня 2007 року в розмірі 7 866, 98 доларів США (а.с. 17-30).

17 червня 2016 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Вектор Банк» укладено договір відступлення права вимоги № 114/21, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитними договорами № 014/11-134/32 від 16 січня 2007 року та № 012/07-188/47 від 21 грудня 2007 року, укладеними між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 , перейшло до ПАТ «Вектор Банк» (а.с. 36-40).

17 червня 2016 року між ПАТ «Вектор Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» укладено договір відступлення права вимоги №265/ФК-16, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитними договорами № 014/11-134/32 від 16 січня 2007 року та № 012/07-188/47 від 21 грудня 2007 року, укладеними між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 , перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» (а.с. 41-45).

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

За змістом ст. 512 ЦК України, ст. 442 ЦПК України та ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи із цих норм, зокрема, пп. 1, 2 ч. 1 ст. 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.

За таких обставин, звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.

У пункті 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Частиною першою статті 18 ЦПК визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, при цьому реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні, не має права звернутись до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду.

Таким чином, заміна сторони правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу, тому доводи апеляційної скарги про те, що невідкрите виконавче провадження є підставою для відмови у задоволенні заяви ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», апеляційний суд не приймає до уваги.

Не заслуговують також на увагу доводи апеляційної скарги про те, що ТОВ ФК «Довіра та гарантія» не може бути правонаступником ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» у зв`язку з відсутністю ліцензії на здійснення валютних операцій, оскільки договори відступлення права вимоги від 17 червня 2016 року ніким не оскаржені та є чинними.

У зв`язку з укладанням між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Вектор Банк» та в подальшому між ПАТ «Вектор Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» договорів відступлення права вимоги за кредитними договорами, відповідно до яких ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» набуло всіх прав кредитора, в тому числі за кредитними договорами № 014/11-134/32 від 16 січня 2007 року та № 012/07-188/47 від 21 грудня 2007 року, укладеними між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення заяви ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» про заміну сторони у виконавчому провадженні.

Доводи апеляційної скарги про те, що аналіз істотних умов договору про відступлення прав вимоги дає підстави стверджувати, що цей договір за своєю правовою природою є договором факторингу, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на наступне.

Глава 47 ЦК України регулює загальні положення про зобов`язання, зокрема положення щодо порядку та підстави заміни сторін у зобов`язанні.

Статтею 512 ЦК України визначені загальні підстави та порядок заміни кредитора у зобов`язанні, відповідно якої кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).

Відступлення права вимоги (цесія) за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Договір відступлення права вимоги може бути як безоплатним, та і оплатним.

У останньому випадку на відносини цесії розповсюджуються положення про договір купівлі-продажу, оскільки стаття 656 ЦК України передбачає, що предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом.

Норми цивільного права не встановлюють суб`єктних обмежень як щодо договору купівлі-продажу права вимоги, так і до договору відступлення права вимоги, адже ці договори за своєю правовою суттю є цивільно-правовими зобов`язаннями сторін та не мають відношення до спеціальних галузей права, тож регулюються цивільним законодавством.

Разом з тим, відносини факторингу регулюються нормами глави 73 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності.

Водночас щодо суб`єктного складу таких правовідносин у частині третій статті 1079 ЦК України зазначено, що фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Згідно пункту 11 частини першої статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» факторинг є фінансовою послугою. Фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів (пункт 5 частини першої статті 1 вказаного Закону).

Разом з тим, законодавець визначив факторинг, як кредитну операцію, про що зазначено у статті 49 Закону України «Про банки та банківську діяльність».

Виходячи із системного аналізу зазначених норм матеріального законодавства договір факторингу, як договір фінансової послуги, спрямований на фінансування однією стороною іншої сторони шляхом передачі в її розпорядження певної суми грошових коштів. Зазначена послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором.

Відмежування вказаного договору від інших подібних договорів, визначає необхідність застосування спеціальних вимог законодавства, в тому числі відносно осіб, які можуть виступати фактором.

Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Сам же договір факторингу у нормі статті 1077 ЦК України визначений як фінансування під відступлення права грошової вимоги та вже передбачає, що відступлення права вимоги є наслідком та лише складовою частиною цієї господарської операції, що полягає в забезпеченні виконання зобов`язання під фінансування.

Однією із відмінних ознак факторингу від інших правочинів, які передбачають відступлення право вимоги, є передача грошових коштів у розпорядження за плату, тобто взамін права вимоги, клієнт отримує послугу, що полягає в передачі грошових коштів у розпорядження на певний час, з обов`язком повернення цих коштів та оплати часу користування ними.

Договір факторингу та купівлі-продажу права грошової вимоги мають відмінності і у строках дії таких договорів. Договір купівлі-продажу права грошової вимоги припиняє свою дію після того, як первісний кредитор передав новому кредитору право вимоги до боржника, а новий кредитор оплатив її вартість. Договір факторингу діє і після того як фактор оплатив клієнту вартість грошової вимоги, а клієнт передав фактору право грошової вимоги до третіх осіб, до моменту коли боржник (або клієнт, в разі якщо це передбачено договором факторингу) виплатить факторові кошти за первісним договором.

Між договором про відступлення права вимоги та договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) є лише одна спільна риса - вони базуються на заміні кредитора у зобов`язанні (відступленні права вимоги).

Виходячи з того, що правова природа договору визначається з огляду на його зміст, суд при його правовій оцінці повинен дослідити його умови, права та обов`язки сторін для визначення спрямованості як їх дій, так і настання певних правових наслідків.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 30 січня 2018 року у справі №910/7038/17 та постанові від 20 травня 2019 року, справа № 752/1183/16-ц.

Таким чином, договір від 17 червня 2016 року є оплатним договором відступлення права вимоги, а не договором факторингу, оскільки за укладеним договором жодна із сторін не передає грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату взамін права вимоги та жодна із сторін не отримує послугу, що полягає в передачі грошових коштів у розпорядження на певний час, з обов`язком поверненням цих коштів та оплати часу користування ними.

Таким чином, передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення апеляційним судом не встановлено, тому оскаржувана ухвала підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Курило Вікторії Григорівни, яка діє від імені ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Ухвалу Волноваського районного суду Донецької області від 10 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 23 квітня 2020 року.

Судді В.М.Барков

І.П.Мироненко

Є.Є.Мальцева