У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2020 року м. Запоріжжя

Суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Геєць Ю.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради в особі відділу реєстрації фізичних осіб по Вознесенівському району Управління державної реєстрації фізичних осіб про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання особи таким, що втратив право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради в особі відділу реєстрації фізичних осіб по Вознесенівському району Управління державної реєстрації фізичних осіб про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї додатками, приходжу до висновку, що вона не відповідає вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України з наступних підстав.

Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За правилами цивільного процесуального законодавства, позовна заява за формою та змістом повинна відповідати статті 175 ЦПК України, а також вимогам статті 177 цього Кодексу.

У відповідності до частини 1 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що після відомостей про відповідача ОСОБА_3 , позивачами зазначені відомості про малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 59 ЦПК України права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом.

Згідно до ч. 2 ст. 62 ЦПК України довіреність фізичної особи повинна бути посвідчена нотаріально або, у визначених законом випадках, іншою особою.

Таким чином, позивачам необхідно зазначити особу, яка згідно вимогам ЦПК України повинна бути представником малолітньогоОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Крім того, звертаючись до суду з зазначеним позов, позивачі в прохальній частині просять суд усунути ОСОБА_2 , як власниці квартири АДРЕСА_1 , перешкоди в користуванні та розпорядженні зазначеним майном, шляхом визнання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

З описової частини позову вбачається, що позивач ОСОБА_2 , як власниця квартири АДРЕСА_1 , звернулась до позивача ОСОБА_1 з вимогою про зняття з реєстраційного обліку малолітню дитину - ОСОБА_4 , оскільки вона разом з сином проживають за іншою адресою.

За приписами статті 41 Конституції України та статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

В даному випадку саме позивач ОСОБА_2 , як власниця квартири АДРЕСА_1 , повинна вимагати, від батьків малолітньої дитини усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпоряджання своїм майном.

Крім того, ст. 160 СК України закріплює право батьків на визначення місця проживання дитини. Частина 3 ст. 29 ЦК встановлює, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Таким чином, місце проживання дитини віком від 10 до 14 років може бути зареєстроване або за місцем проживання батьків (одного з них), або в іншому місці за домовленістю між дитиною та батьками.

Отже, батьки реалізують своє право на визначення місця проживання дитини в рамках вказаних норм законодавства.

Згідно зі ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Відповідно до Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866, для розв`язання спору, що виник між батьками, щодо визначення місця проживання дитини, один з батьків подає службі у справах дітей за місцем проживання дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу (у разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини, довідку з місця навчання, виховання дитини, довідку про сплату аліментів (у разі наявності). Під час розв`язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання дитини служба у справах дітей має захищати інтереси дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини.

В даному випадку з позову не вбачається з ким із батьків визначено місце проживання дитини та фактичне місце проживання дитини.

Крім того, з матеріалів позову не вбачається, чи зверталась мати дитини до відповідних органів з метою зняття дитини з реєстраційного обліку за зазначеною адресою, та чи отримана відмова відповідного органу у знятті з реєстраційного обліку дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Разом з тим, з викладу обставин, якими позивачі обґрунтовують свої вимоги, не вбачається, які саме права, свободи чи законні інтереси позивача ОСОБА_1 були порушені відповідачем.

Таким чином, позивачам необхідно виправити зазначені недоліки.

Як передбачено ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

При цьому, судом при винесенні ухвали враховується прецедентна практика Європейського суду з прав людини, яка виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв`язку з наведеним, вказані вимоги суду не є порушенням права на справедливий судовий захист та не можуть вважатися обмеженням права доступу до суду.

Таким чином, оскільки встановлено, що позовна заява подана до суду з порушенням вимог ЦПК України, вважаю, що її слід залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення недоліків, зазначених в мотивувальній частині ухвали суду.

Керуючись ст.ст. 175, 185, 260, 261, 353 ЦПК України, суддя,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради в особі відділу реєстрації фізичних осіб по Вознесенівському району Управління державної реєстрації фізичних осіб про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання особи таким, що втратив право користування житловим приміщенням - залишити без руху.

Надати позивачам строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання копії ухвали.

Роз`яснити, що у разіне усунення недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.В.Геєць