ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/1091/19 Номер провадження 22-ц/814/1285/20Головуючий у 1-й інстанції Крючко Н. І. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Панченка О.О., Пікуль В.П., при секретарісудового засідання: Ряднині І.В., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 04 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Київський відділ державної виконавчої служби у м. Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (Київський відділ ДВС м. Полтави ГТУЮ у Полтавській області) про зняття арешту з майна, -

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2019 року позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Київський відділ державної виконавчої служби у м. Полтаві Північно Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (Київський відділ ДВС м. Полтави ГТУЮ у Полтавській області) про зняття арешту з майна, в якому просили зняти арешт із нерухомого майна, а саме: земельної ділянки, кадастровий номер :16:001:0243, площа 0,00116 га за адресою АДРЕСА_1 а та земельної ділянки, кадастровий номер :16:001:0242, площею 0,0441 га, яка знаходиться у АДРЕСА_1 , який накладено згідно постанови державного виконавця Київського відділу ДВС м. Полтави ГТУЮ у Полтавській області про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 10.08.2018 року.

Згідно ухвали Октябрського районного суду м. Полтави від 14 лютого 2019 року справу передано до Ленінського районного суду за підсудністю.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 04 березня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Київський відділ державної виконавчої служби у м. Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (Київський відділ ДВС м. Полтави ГТУЮ у Полтавській області) про зняття арешту з майна відмовлено.

З даним рішенням суду не погодилися ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 та подали на нього апеляційну скаргу, в якій прохали рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 04 березня 2020 року скасувати, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Апелянти вважають, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необгрунтованим та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки судом неповно з`ясовано всі обставини, що мають значення для справи.

Зокрема вказують, що судом першої інстанції помилково не взято до уваги договори купівлі-продажу земельних ділянок від 10.11.2010 року кадастровий номер :16:001:0243 площею 0,0116 га та від 10.11.2020 року кадастровий номер :16:001:0242 площею 0,0441 га, згідно яких ОСОБА_4 продав, а покупець ОСОБА_1 прийняв у власність належні продавцеві земельні ділянки, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Вказують, що суд залишив поза увагою обставину того, що відповідач по справі ОСОБА_4 повністю визнав позовні вимоги та пояснив, що він не являється власником цих земельних ділянок, оскільки з 2010 року власниками є позивачі. Посилаються на те, що вони не є боржниками по виконавчому провадженню №56481115, тому діями державного виконавця фактично порушено їхнє право на володіння, користування та розпорядження нерухомим майном у вигляді двох земельних ділянок. У зв`язку з чим, вважають, що арешт накладений на їхнє майно підлягає скасуванню.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходив.

Судове засідання проводилося в порядку спрощеного позовного провадження за участі сторін та інших осіб по справі. На моменту розгляду справи був присутній представник відповідача ОСОБА_5 , інші особи, будучи належним чином та завчасно повідомленими про час та місце слухання справи в судове засідання не з`явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що зявилися, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що на виконанні Київського відділу ДВС м. Полтави ГТУЮ у Полтавській області перебуває виконавчий лист, який виданий на підставі рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 08.02.2018 року з приводу стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 у відшкодування витрат на усунення недоліків 192976 грн. та моральної шкоди на суму 3000 грн., всього на суму 195976 грн.

27 листопада 2018 року позивачами отримано листа № 53256 від Київського відділу ДВС м. Полтави ГТУЮ у Полтавській області, у якому вказувалось про те, що у провадженні державного виконавця перебуває виконавче провадження № 56478604 від 24.05.2018 року з примусового виконання виконавчого листа №554/1631/15-ц від 08.12.2018 року. В даному листі державним виконавцем вказувалось про те, що з метою вирішення питання щодо опису земельних ділянок за адресою АДРЕСА_1 , позивачі зобов`язані надати копію договору купівлі продажу від 01.10.2010 року.

Позивачі зазначили, що ними на виконання вказаного листа надано запитувану інформацію та правоустановчі документи на нерухоме майно: житловий будинок, господарчі будівлі і споруди, та на дві земельні ділянки. Позивачами вказувалось про те, що на підставі наданих ними документів, державним виконавцем Гречківською Ю.В. було внесено до державного реєстру речових прав на нерухоме майно інформацію про державну реєстрацію обтяжень на дві земельні ділянки за адресою АДРЕСА_1 , в зв`язку з тим, що позивачі були змушені звернутися до державного виконавця з заявою про зняття обтяжень з майна, що належить їм на праві власності, але у задоволенні їх заяви державним виконавцем було відмовлено, оскільки на виконанні перебуває виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості на суму 195976,00 грн. та за інформацією Головного управління держгеокадастру у Полтавській області земельні ділянки зареєстровані за ОСОБА_4 , тому зважаючи на вказані обставини позивачі були змушені звернутися до суду з вказаним позовом.

Судом встановлено, що державним виконавцем 10 серпня 2018 року у виконавчому провадженні № 56478604 винесено постанову про накладення арешту на земельні ділянки кадастровий номер: :16:001:0243, площа 0,116 для ведення особистого селянського господарства та земельну ділянку, кадастровий номер :16:001:0242, площею 0,0441 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою АДРЕСА_1 .

Так, звертаючись до суду з вказаним позовом, позивачі зазначили, що державним виконавцем позбавлено їх права на володіння, користування та розпорядження належним чином своїм майном, оскільки будинок та земельні ділянки належать їм на праві власності, а висновок державного виконавця щодо належності земельних ділянок відповідачу ОСОБА_4 є хибним.

Відмовляючи позивачам у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що право власності на вищевказані земельні ділянки за відповідачем ОСОБА_4 не скасовано, що виключає правові підстави у позивачів, як власників житлового будинку, який розташований на спірних земельних ділянках, у вимозі про скасування арешту на нерухоме майно. З цих підстав суд дійшов висновку про безпідставність та безпредметність позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 .

Проте, повністю з таким висновком суду колегія суддів не може погодитися виходячи з наступних підстав.

Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право власності є непорушним.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Основною метою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішенням ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та фундаментальними правами окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 1 червня 2006 року).

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 ст.317 ЦК України визначено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема правочинів.

Статтею 125 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», визначено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Постановою Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про зняття арешту з майна» 03.06.2015 року №5 вказано, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору. Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби.

Так, з наданих матеріалів справи вбачається, що 01 жовтня 2010 року було укладено договір купівлі - продажу, який було посвідчено Приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Колотіловим О.М. , відповідно до якого ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_1 та ОСОБА_3 прийняли у власність у рівних частинах кожен житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований у АДРЕСА_1 .

Згідно договору купівлі продажу від 10.11.2010 року, посвідченого Приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Колотіловим О.М. реєстраційний №3535, ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_1 прийняв у власність належну продавцеві земельну ділянку площею 0,0116 га, яка знаходиться у АДРЕСА_1 , кадастровий номер :16:001:0243.

10 листопада 2010 року було посвідчено приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Колотіловим О.М. договір купівлі продажу земельної ділянки, кадастровий номер :16:001:0242, площею 0,0441 га, яка знаходиться у АДРЕСА_1 реєстраційний АДРЕСА_2 , за яким ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_1 , ОСОБА_3 прийняли у рівних частинах кожен вказаний об`єкт.

Вказані договори купівлі-продажу є чинними та ніким не скасовані

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, 18.01.2019 року позивач ОСОБА_1 зареєстрував право власності на земельну ділянку площею 0,0116 га, яка знаходиться у АДРЕСА_1 , кадастровий номер :16:001:0243.

Даних про реєстрацію прав власності позивачами на земельну ділянку, кадастровий номер :16:001:0242, площею 0,0441 га, яка знаходиться у АДРЕСА_1 , суду не надано.

Тобто, матеріалами справи встановлено що позивач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,0116 га, яка знаходиться у АДРЕСА_1 , кадастровий номер :16:001:0243. Таким чином, зважаючи на те, що позивач ОСОБА_1 по справі не є боржником по виконавчому провадженню №56481115, тому діями державного виконавця фактично порушено його право на володіння, користування та розпорядження нерухомим майном.

За таких обставин висновки суду в цій частині є необгрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, а тому підлягають скасуванню. В іншій частині позовних вимог щодо зняття арешту із земельної ділянки, кадастровий номер :16:001:0242, площею 0,0441 га, яка знаходиться у АДРЕСА_1 , зважаючи на відсутність даних про набуття позивачами права власності у передбаченому порядку, висновки суду є обґрунтованими.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про зняття арешту із земельної ділянки площею 0,0116 га, яка знаходиться у АДРЕСА_1 , кадастровий номер :16:001:0243,є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, часткового скасування рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 04 березня 2020 року, з ухваленням нового рішення.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 04 березня 2020 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про зняття арешту із земельної ділянки площею 0,0116 га, яка знаходиться у АДРЕСА_1 , кадастровий номер :16:001:0243 скасувати.

Постанови нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про зняття арешту із земельної ділянки площею 0,0116 га, яка знаходиться у АДРЕСА_1 , кадастровий номер :16:001:0243 задовольнити.

Зняти арешт із нерухомого майна, а саме: земельної ділянки, кадастровий номер :16:001:0243, площа 0,00116 га за адресою АДРЕСА_1 , який накладено згідно з постановою державного виконавця Київського відділу ДВС м. Полтави ГТУЮ у Полтавській області про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 10.08.2018 року.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 23 липня 2020 року.

Головуючий суддя : __________________ Г.Л. Карпушин

Судді: _______________ О.О. Панченко _______________ В.П. Пікуль