ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4717/20 Справа № 206/4806/19 Суддя у 1-й інстанції - Маштак К.С. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Свистунової О.В.,

суддів - Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря - Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспромгаз"

на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2020 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспромгаз", третя особа - Акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль", про стягнення суми в порядку регресу, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспромгаз" (далі - ТОВ "Транспромгаз"), третя особа - Акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" (далі - АТ "Райффайзен Банк Аваль"), про стягнення суми в порядку регресу.

Позовна заява, з урахуванням уточнень, мотивована тим, що 06.06.2017 року між АТ "Райффайзен Банк Аваль" та ТОВ "Транспромгаз" було укладено договір про надання овердрафту № 015/3102/353938. Згідно умов договору, дата закінчення овердрафту - 05.06.2020 року, максимальний ліміт овердрафту встановлено в розмірі 900 000,00 грн. та на дату укладення договору поточний ліміт кредиту складає 300 000,00 грн. Договір діє з моменту підписання і до повного виконання прийнятих зобов`язань за договором.

Відповідач належним чином не виконував своїх зобов`язань, у зв`язку з чим станом на 24.07.2019 року виникла заборгованість в розмірі 319 869,45 грн.

В забезпечення виконання умов договору між позивачем та АТ "Райффайзен Банк Аваль" було укладено договір поруки № 015/3102/353938П.

Відповідно до умов договору поруки, а саме, п.1.2 договору поруки позивач, як поручитель, зобов`язався перед банком в повному обсязі відповідати за своєчасне та повне виконання зобов`язань ТОВ "Транспромгаз" за договором про надання овердрафту № 015/3102/353938.

Позивачем від банку 29.07.2019 року було отримано вимогу про дострокове виконання грошових зобов`язань за кредитним договором від 25.07.2019 року. Прострочена заборгованість позичальника перед банком станом на 24.07.2019 року складає: 300 000,00 грн. - заборгованість по кредиту; 14 280,41 грн. - прострочена заборгованість по відсоткам; 5 589,04 грн. - пеня.

В телефонному режимі позивач повідомив відповідача про виниклу заборгованість та отримав відповідь, що останній погашати заборгованість не планує.

Так, позивачем, 09.08.2019 року було сплачено до каси банку 319 869,45 грн. та повністю погашено заборгованість.

Позивач вважав, що після сплати банку суми боргу та тіла кредиту до нього перейшли усі права кредитора у цьому зобов`язанні.

Ураховуючи викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь сплачену суму заборгованості за договором про надання овердрафту № 015/3102/353938 від 06.06.2017 року в розмірі 319 869,45 грн., витрати на правничу допомогу в розмірі 12 500,00 грн. та судові витрати по справі в розмірі 3 198,69 грн.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 10.02.2020 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ "Транспромгаз" на користь ОСОБА_1 сплачену суму заборгованості за договором про надання оведрафту № 015/3102/353938 від 06.06.2017 року в розмірі 319 869,45 грн.

Стягнуто з ТОВ "Транспромгаз" на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 3 198,69 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ "Транспромгаз", посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають встановленим обставинам.

У відзиві на апеляційну скаргу, позивач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а скаргу відповідача - без задоволення.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції установлено, що 06.06.2017 року між ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" та ТОВ "Транспромгаз" укладено договір про надання овердрафту № 015/3102/353938 (далі - Договір).

Згідно п.1.1. Договору кредитор на умовах договору надає позичальнику протягом строку доступності овердрафту можливість використання овердрафту в межах поточного ліміту. Відповідно до п.1.2. Договору позичальник зобов`язується використовувати Овердрафт за цільовим призначенням, вказаним в пункті 1.9 Договору, з дотриманням вимог законодавства України, погасити овердрафт/кредитну заборгованість, сплатити проценти за користування овердрафтом/кредитною заборгованістю та комісії, а також виконати інші зобов`язання, визначені Договором, у строки, передбачені Договором, але не пізніше дати закінчення строку овердрафту.

Пункт 1.3. передбачає, що максимальний ліміт за Договором складає 900 000,00 грн. (Дев`ятсот тисяч гривень 00 коп.), у межах якого встановлюється Поточний ліміт.

Пунктом 1.4. Договору встановлено, що на дату укладання Договору Поточний ліміт складає 300 000,00 грн. (Триста тисяч гривень 00 коп.). Поточний ліміт за Договором не може перевищувати 70 % від середньомісячних надходжень за останні три календарних місяці на всі поточні рахунки позичальника, відкриті у кредитора. При цьому розрахунок середньомісячних надходжень здійснюється відповідно до пункту 2.4 Договору. В подальшому поточний ліміт встановлюється та визначається відповідно до статті 2 Договору.

Згідно п.3.1.1. Договору виконання зобов`язань позичальника, що виникають (у т.ч. виникнуть у майбутньому) за Договором, забезпечується: порукою відповідно до договору поруки, що повинен бути укладений одразу ж після укладення Договору, між кредитором і поручителем ОСОБА_1 .

Згідно п.п.5.1.,5.2. Договору протягом строку овердрафту позичальник зобов`язаний здійснювати погашення овердрафту не пізніше останнього дня максимального строку безперервного дебетового сальдо та не пізніше дати закінчення строку овердрафту, в залежності від того, яка дата настане раніше. Погашення овердрафту здійснюється за рахунок коштів, що надходять на поточний рахунок позичальника. Повним погашенням овердрафту вважається відсутність на поточному рахунку дебетового сальдо на кінець банківського дня.

Відповідно до п.5.10. Договору, на підставах та за наслідками, що визначені статтею 528 Цивільного кодексу України, зобов`язання позичальника за Договором не є нерозривно пов`язаними з особою позичальника та можуть бути виконані як самим позичальником, його правонаступниками, так і будь-якою третьою особою. Таке виконання повинно здійснюватися в порядку, строки та на умовах, визначених Договором, або за окремою домовленістю кредитора та третьої особи. З моменту прийняття кредитором від третьої особи виконання грошового зобов`язання у відповідності до умов цього пункту Договору, відповідне зобов`язання позичальника вважається виконаним за його згодою, належним чином.

Згідно п.8.1.2. Договору, у разі настання обставини Дефолту (обставини невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за Договором та/або Договора/ми забезпечення, а також інші обставини, які на думку кредитора, свідчать про те, що зобов`язання позичальника за Договором не будуть виконані, а також інші обставини, визначені статтею 8 Договору, як обставини дефолту) кредитор має безумовне право на власний розсуд, без необхідності укладення будь-яких додаткових угод/договорів про зміни: вимагати дострокового повного/ часткового погашення заборгованості; вимагати надання забезпечення (додаткового забезпечення) виконання зобов`язань позичальника за Договором.

Пункт 8.4. Договору передбачає, що якщо кредитор вирішив скористатися правами, визначеними у підпунктах 8.1.1 та/або 8.1.2 пункту 8.1 Договору, з підстав, зазначених у пункті 8.2 Договору, він повідомляє про це позичальника шляхом направлення письмового повідомлення. У цьому разі зобов`язання кредитора є припиненими, а Максимальний ліміт та Поточний ліміт скасованими або встановленими в розмірі фактичної заборгованості позичальника з дати, що зазначена на квитанції, яка надається кредитору відділенням зв`язку при відправленні повідомлення. Позичальник зобов`язаний виконати вимогу, зазначену в письмовому повідомленні кредитора, і здійснити погашення заборгованості негайно, але не пізніше тридцятого календарного дня з дня направлення кредитором позичальнику відповідного повідомлення (якщо у відповідному повідомленні не зазначений менший строк). У разі невиконання позичальником зазначеної вимоги, кредитор має право звернути стягнення за договором забезпечення, пред`явити вимогу позичальнику/ поручителям та вжити інші заходи для стягнення заборгованості позичальника за договором, які не суперечать законодавству України.

Згідно п.11.2.1. Договору позичальник на вимогу кредитора, сплачує останньому за кожен календарний день прострочення виконання будь-яких грошових зобов`язань за Договором - пеню, в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на час виникнення заборгованості, від суми простроченого платежу за кожен календарний день прострочення. Розрахунок пені здійснюється починаючи з наступного календарного дня після дати, коли відповідне грошове зобов`язання мало бути виконаним, і по день виконання Позичальником простроченого зобов`язання включно.

Відповідно до п.11.4. Договору, всі спори, що виникають між сторонами у зв`язку з Договором, підлягають вирішенню шляхом переговорів, а у разі неможливості їх вирішити шляхом переговорів - у судовому порядку відповідно до законодавства України (а.с.6-12).

06 червня 2017 року між ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" та ОСОБА_1 укладено договір поруки № 015/3102/353938П.

Згідно п.п.1.1.,1.2 Договору поруки, поручитель зобов`язується відповідати перед кредитором солідарно з позичальником за виконання забезпечених зобов`язань, у тому числі тих, що виникнуть у майбутньому, які випливають з умов кредитного договору, за умовами якого позичальник зобов`язаний повернути кредит в розмірі 900 000,00 грн., в порядку, передбаченому кредитним договором, не пізніше 06.06.2020 року, або іншої дати, визначеної відповідно до умов кредитного договору; сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 20 % річних або в будь-якому іншому розмірі, зміненому відповідно до умов кредитного договору, у т.ч. на підставі додаткових угод до нього, укладених після набуття чинності цим Договором; сплатити комісії в розмірах, передбачених кредитним договором; сплатити пені, штрафи, передбачені кредитним договором, а також відшкодувати витрати та збитки кредитора, пов`язані з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і позичальник, в порядку та строки, визначені кредитним договором, у тому числі, при виникненні підстав для дострокового повного/часткового виконання забезпечених зобов`язань.

Згідно п.1.6 Договору поруки поручитель набуває всіх прав кредитора по кредитному договору, в тому числі й тих, що забезпечували його виконання, лише після повного виконання забезпечених зобов`язань та взятих на себе зобов`язань по цьому Договору.

Підпунктами 2.1., 2.2. Договору поруки передбачено, що у випадку повного або часткового невиконання (неналежного виконання) позичальником всіх або окремих забезпечених зобов`язань, поручитель та позичальник відповідають перед кредитором як солідарні боржники. У випадку повного або часткового невиконання (неналежного виконання) позичальником всіх або окремих забезпечених зобов`язань в порядку та строки, встановлені кредитним договором, кредитор набуває права вимоги до поручителя щодо сплати заборгованості за порушеними забезпеченими зобов`язаннями. Поручитель зобов`язується здійснити виконання порушених забезпечених зобов`язань протягом 10 (десяти) банківських днів з дати отримання вимоги від кредитора та в обсязі, зазначеному в такій вимозі. Вимога кредитора є єдиним та достатнім доказом настання підстав для виконання поручителем забезпечених зобов`язань в розмірі, визначеному кредитором у вимозі. Кредитор має право направляти вимоги поручителю будь-яку кількість разів до повного виконання забезпечених зобов`язань.

Відповідно до п.2.6 Договору поруки, поручитель зобов`язується самостійно контролювати дотримання та своєчасне виконання позичальником забезпечених зобов`язань перед кредитором, отримувати Інформацію про зміну забезпечених зобов`язань.

Згідно п.п.6.2.,6.5,6.10 Договору поруки, якщо інше не встановлено чинним законодавством України, поручитель несе відповідальність за невиконання цього договору, у т.ч. за завдані кредитору таким невиконанням збитки всім своїм майном та коштами, на які відповідно до законодавства України може бути звернене стягнення. Всі спори, що виникають між сторонами у зв`язку з цим Договором, підлягають вирішенню шляхом переговорів, а у разі неможливості їх вирішити шляхом переговорів - у судовому порядку відповідно до чинного законодавства України. Всі спори щодо строків та порядку виконання зобов`язань позичальника перед поручителем, який виконав повністю або частково забезпечені зобов`язання перед кредитором, вирішуються між позичальником та поручителем без участі кредитора (а.с.13-19).

Департаментом проблемної заборгованості роздрібних клієнтів АТ "Райффайзен Банк Аваль" було надіслано ОСОБА_1 вимогу про дострокове виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, згідно якої ОСОБА_1 було повідомлено, що позичальник припинив належним чином виконувати свої зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого прострочена заборгованість позичальника перед банком станом на 24.07.2019 року складає: 300 000,00 грн. - заборгованість по кредиту, 14 280,41 грн. - прострочену заборгованість по відсоткам, а також розраховану відповідно до умов кредитного договору пеню. На підставі викладеного та керуючись договором поруки, департамент запропонував ОСОБА_1 терміново, але в будь-якому разі не пізніше 10-ти банківських днів з дати отримання цієї вимоги банку, погасити вищезазначену заборгованість шляхом переказу коштів на рахунок банку. Також, ОСОБА_1 повідомлено, що на підставі кредитного договору банк надіслав позичальнику письмову вимогу про необхідність негайного дострокового повернення заборгованості по кредитному договору (а.с.21-22).

09 серпня 2019 року ОСОБА_1 було перераховано АТ "Райффайзен Банк Аваль" 319 869,45 грн. в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору № 015/3102/353938 від 06.06.2017 року від фінансового поручителя ОСОБА_1 , згідно договору поруки № 015/3102/353938П від 06.06.2017 року, що підтверджується копією квитанції № 102/1615-3 від 09.08.2019 року (а.с.20).

Пеня за прострочення виконання грошового зобов`язання була розрахована відповідно до п.11.2.1 договору про надання овердрафту від 06.06.2017 року за формулою (сума боргу * 2 * облікова ставка НБУ / 100% / 365 днів) та складає 5 589,04 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджується виконання поручителем зобов`язання боржника перед кредитором, а отже в силу положення ст. 544 ЦК України, позивач набув права на зворотну вимогу (регрес).

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З метою забезпечення належного виконання зобов`язання та захисту майнових інтересів кредитора на випадок порушення зобов`язання боржником закон передбачає спеціальні заходи - визначає окремі види забезпечення виконання зобов`язання: неустойку, поруку, гарантію, заставу, притримання, завдаток або інші види, встановлені договором або законом (ст. 546 ЦК України).

Статтями 553, 554 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно п.3 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 519 ЦК України передбачено, що первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором.

Відповідно до ч.2 ст. 556 ЦК України до поручителя, який виконав зобов`язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов`язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Відповідно до частини першої статті 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Наслідки солідарного обов`язку боржників передбачені статтею 543 ЦК України, основним з яких є зазначений у частині першій цієї статті, а саме - у разі солідарної вимоги кредиторів (солідарних кредиторів) кожний із кредиторів має право пред`явити боржникові вимогу у повному обсязі. До пред`явлення вимоги одним із солідарних кредиторів боржник має право виконати свій обов`язок будь-кому із них на свій розсуд.

Частина 1 статті 544 ЦК України передбачає, що боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

З аналізу вимог частини першої статті 554 ЦК України у поєднанні з вимогами, передбаченими частиною першою статті 542 та статтею 543 ЦК України можна дійти висновку, що між боржником та поручителем існує солідарний обов`язок, встановлений законом та договором.

Виконання зобов`язання кредитору одним з боржників є підставою виникнення регресного зобов`язання. Боржник, який здійснив виконання, виступає в якості кредитора перед іншими боржниками та за вирахуванням частки, яка припадає на нього самого, може стягувати те, що він раніше виконав кредитору.

Спір про стягнення боржником, який виконав солідарний обов`язок з кредитора коштів в порядку регресу ґрунтується на цивільних правовідносинах.

Позивач звернувся до суду загальної юрисдикції з позовом щодо правочину, укладеному для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи, адже даний спір виник у зв`язку із виконанням позивачем, як боржником в розумінні положень ЦК України, за договором поруки, солідарного обов`язку зі сплати коштів по кредитному договору, внаслідок чого у нього виникло право на зворотну вимогу (регрес) до відповідача.

В даному випадку регресна вимога носить похідний характер, вона виникає тільки на основі виконання якогось іншого зобов`язання, що стосовно регресного може бути названо основним. Регресне зобов`язання завжди є похідним від основного, оскільки коли припиняє дію основне зобов`язання, то виникає регресне, однак це не означає, що ці вимоги мають тотожний характер. Регресне зобов`язання має відносну самостійність від основного. Регресна вимога спрямована на відшкодування втрат, понесених за рахунок або з вини іншої особи, що по своїй суті є зобов`язанням по відшкодуванню шкоди, й отже формою цивільно-правової відповідальності.

В даному випадку, коли позивач (фізична особа) - новий кредитор виконав зобов`язання за договором поруки, первісний кредитор (юридична особа) випав з ланцюга даних правовідносин як суб`єкт і тому даний спір за суб`єктним складом не може відноситися до господарською юрисдикції, оскільки відсутній обов`язковий другий суб`єкт (юридична особа).

Аналогічного висновку щодо характеру спірних правовідносин (стягнення в порядку регресу) дійшов ВССУ у своїй ухвалі від 15.03.2017 року по справі № 742/3265/15-ц.

Пунктом 4.4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.11.2014 року № 1 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів" роз`яснено, що судам слід виходити з того, що з урахуванням ч.2 ст. 556 та п.3 ч.1 ст. 512 ЦК України наслідком виконання поручителем зобов`язання, забезпеченого порукою, є заміна кредитора у зобов`язанні. Згідно з ч.1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Підтвердженням цього є також норма ч.1 ст. 512 ЦК України, якою встановлено вичерпний перелік підстав заміни кредитора у зобов`язанні, серед яких передбачено і виконання обов`язку боржника поручителем. Оскільки перехід до поручителя прав кредитора у зобов`язанні після виконання ним обов`язку боржника відбувається в силу прямої вказівки в законі, будь-яких інших дій для переходу такого права вчиняти не потрібно. При цьому слід мати на увазі, що обсяг прав кредитора, які переходять до поручителя у такому випадку, повинен відповідати обсягу задоволених ним вимог кредитора за основним зобов`язанням.

Аналогічного висновку дійшов ВССУ у своїй ухвалі від 05.10.2016 року по справі № 165/1399/15.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Поняття зобов`язання міститься у статті 509 ЦК України, згідно з якою зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтями 526, 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Законодавець розмежовує поняття кредитного договору, під яким розуміється оформлена письмово домовленість сторін про надання коштів у борг на певний період на визначених умовах, і кредитне зобов`язання, згідно з яким боржник зобов`язується повернути отримані кошти у визначений строк, а кредитор має право вимагати виконання цього обов`язку.

З огляду на таке не є тотожними за змістом застосовані у статтях 509 і 1054 ЦК України поняття «кредитодавець» і «кредитор», оскільки кредитордавцем є фінансова установа (банк) - сторона договору, а кредитором - особа, що має право вимагати від боржника виконання його обов`язку щодо повернення кредитних коштів.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. До поручителя, який виконав зобов`язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов`язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання (статті 553, 556 ЦК України).

Про те, що виконання обов`язку боржника поручителем є підставою для заміни кредитора у зобов`язанні, також зазначено у статті 512 ЦК України.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).

Вказані норми закріплюють право поручителя вимагати від боржника відновлення свого майнового стану, який зазнав змін в результаті виконання ним обов`язку за боржника.

Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що виконання поручителем обов`язку боржника має наслідком перехід до поручителя прав кредитора у зобов`язанні зі сплати коштів, а не усіх прав кредитодавця як сторони кредитного договору із подальшим продовженням його дії. При цьому поручитель, який виконав обов`язок боржника, набуває права вимоги до нього у межах сплаченої суми заборгованості.

Такий правовий висновок наведений в постанові Верховного Суду від 05.06.2019 року по справі № 198/652/15-ц.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_1 , який погасив заборгованість позичальника перед АТ "Райффайзен Банк Аваль" за договором про надання оведрафту № 015/3102/353938 від 06.06.2017 року в розмірі 319 869,45 грн., набув права вимоги до ТОВ "Транспромгаз" щодо сплати цієї суми.

Доводи апеляційної скарги про те, що дана справа відноситься до юрисдикції господарських судів з посиланням на п.1 ч.1 ст. 20 ГПК України, так як позивач звернувся до суду загальної юрисдикції з позовом щодо правочину, укладеного для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи, колегія суддів не приймає до уваги як безпідставні.

Критеріями розмежування між справами цивільного та господарського судочинства є суб`єктний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин. За характером спірних правовідносини, щодо яких звернувся позивач до суду з позовом, вони є цивільно-правовими, а тому незалежно від суб`єктного складу, регресне зобов`язання, пов`язане з виконанням договору поруки, має розглядатись за правилами цивільного судочиснтва.

Згідно ч.1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

В даному випадку мова йде про зобов`язання, яке має регресний характер відповідно до ч.2 ст. 556 ЦК України.

Відповідно до ч.2 ст. 556 ЦК України до поручителя, який виконав зобов`язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов`язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Регресне зобов`язання виникло на підставі цивільних правовідносин, які склались між АТ "Райффайзен Банк Аваль" та поручителем ОСОБА_1

Таким чином, данні правовідносини є регресними та підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано доказів наявності заборгованості на момент сплати коштів, колегія суддів не приймає до уваги як безпідставні, оскільки Договором поруки, а саме п.2.2 передбачено, що вимога кредитора є єдиним та достатнім доказом настання підстав для виконання поручителем забезпечених зобов`язань в розмірі, визначеному кредитором у вимозі, а тому враховуючи, що поручитель ОСОБА_1 отримав вимогу від кредитора, то цього було достатньо, щоб у нього настав обов`язок сплатити заборгованість, яка виникла внаслідок невиконання позичальником своїх зобов`язань перед кредитором. До того ж, ані відповідач, ані представник відповідача не надали суду доказів відсутності на той момент заборгованості у позичальника.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано доказів переходу права вимоги, колегія суддів відхиляє, оскільки наведене спростовується матеріалами справи, а саме вимогою банку та квитанцією про сплату заборгованості, і цих доказів достатньо для підтвердження переходу права вимоги, оскільки наслідком виконання поручителем зобов`язання, забезпеченого порукою, є заміна кредитора у зобов`язанні. Підтвердженням цього є також норма ч.1 ст. 512 ЦК України, якою встановлено вичерпний перелік підстав заміни кредитора у зобов`язанні, серед яких передбачено і виконання обов`язку боржника поручителем. Оскільки перехід до поручителя прав кредитора у зобов`язанні після виконання ним обов`язку боржника відбувається в силу прямої вказівки в законі, будь-яких інших дій для переходу такого права вчиняти не потрібно.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано доказів припинення кредитного договору, так як умовами кредитного договору та договору поруки не передбачено таких умов, за якими поручитель зобов`язаний погашати заборгованість та виконувати свої обов`язки як поручителя лише після припинення кредитного договору, колегія суддів також відхиляє, оскільки договір є овердрафтом, а за цієї формою кредитування виконання зобов`язань не є наслідком припинення кредитного договору і цей договір буде вважатися припиненим лише шляхом закриття рахунку і розірванням такого договору.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що з`ясувавши в достатньо повному об`ємі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення - без змін.

На підставі статті 141 ЦПК України, судові витрати понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,375,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспромгаз" - залишити без задоволення.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко