Номер провадження: 22-ц/813/6243/20
Головуючий у першій інстанції Бескровний Я.В
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2020 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Князюка О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Одесміськелектротранс» (треті особи: ОСОБА_2 та Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан») на додаткове рішення Київського районного суду м. Одеси, постановлене під головуванням судді Бескровного Я.В. 31 березня 2020 року у м. Одеса, -

встановила:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що?28 грудня 2018 року у м. Одесі по вул. Фонтанська дорога відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Crysler 300c, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , транспортного засобу Hyundai IX35, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 та трамваю, бортовий номер НОМЕР_3 , який належить?КП «Одесміськелектротранс» та яким керував ОСОБА_2 , який на момент ДТП перебував у трудових відносинах з КП «Одесміськелектротранс». Посилаючись на норми ст. ст. 1166, 1167, 1172, 1194 ЦК України, позивач просив стягнути з відповідача у якості матеріальних збитків 24 478,61 грн., моральну шкоду у розмірі 50 000 грн. та судові витрати.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 17 грудня 2019 року позов ОСОБА_1 було задоволено частково.

Стягнуто з Комунального підприємства «Одесміськелектротранс» на користь ОСОБА_1 у якості відшкодування матеріальної шкоди - 24 478,61 грн., та у якості відшкодування моральної шкоди - 4 000 грн.

24 грудня 2019 року представник позивача, адвокат Єргієв Д.І., подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення щодо відшкодування витрат позивачу на професійну правничу допомогу адвоката у сумі 10 050 грн.

Додатковим рішенням Київського районного суду м. Одеси від 31 березня 2020 року у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про стягнення витрат на правову допомогу було відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким задовольнити вимоги заяви.

Апеляційна скарга мотивована тим, що розмір гонорару адвоката повністю підтверджено наданим до суду першої інстанції розрахунком із детальним описом проведених адвокатом робіт.

Заслухавши суддю-доповідача, здійснивши розгляд апеляційної скарги в письмовому провадженні, дослідивши наведені в ній доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч.1, 2 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно частин 1, 2 статті 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

З матеріалів справи вбачається, що за умовами договору №249 про надання правової допомоги від 15 липня 2019 р., укладеного між ОСОБА_1 та АО «Адвокатська компанія «Чудновський і партнери», п.3.1 передбачено сплату позивачем Об`єднанню гонорару в розмірі, визначеному актом приймання передачі, шляхом готівкового розрахунку або перерахування коштів на банківський рахунок об`єднання.

До заяви додано акт приймання-передачі до зазначеного Договору від 15 липня 2019 р., згідно якого вартість послуг складає 10 050 грн.

У рішеннях ЄСПЛ умовою для стягнення судових витрат зі сторони, що програла, є наявність факту їх сплати позивачем.

Так, у справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд з прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір був обґрунтованим (див., наприклад, п. 30 рішення у справі Bottazzi v. Italy). Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд, не може бути обов`язковою для суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою (див. також п. 55 рішення щодо справедливої сатисфакції у справі Iatridis v. Greece).

У постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року зазначено, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

Проте, представником позивача до заяви не було додано платіжний банківський документ про фактичне проведення перерахування (внесення) будь-яких коштів позивачем на рахунок Об`єднання. Також, відсутні інші банківські документи на підтвердження отримання адвокатським об`єднанням сплачених відповідачем коштів за надання професійної правничої допомоги.

Відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відсутні підстави для стягнення на користь позивача понесених ним судових витрат на професійну правничу допомогу.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання у апеляційній скарзі представника ОСОБА_1 на те, що підставою для стягнення суми витрат на правову допомогу є розрахунок із детальним описом проведених адвокатом робіт, зазначений у Акті приймання-передачі від 23 грудня 2019 року, оскільки, як вбачається зі вказаного Акту приймання-передачі до Договору №249 про надання правової допомоги позивачу від 15 липня 2019 року, цей акт є підставою для проведення розрахунку, порядок якого визначений у Договорі. А у п.3 Договору №249 про надання правової допомоги від 15 липня 2019 року зазначено, що клієнт зобов`язується сплатити на користь Об`єднання гонорар у розмірі, визначеному на підставі акту приймання-передачі, шляхом готівкового розрахунку або перерахування коштів на банківський рахунок Об`єднання. Однак, жодного належного доказу, що сума у розмірі 10 500 грн., визначена у акті приймання-передачі, була дійсно сплачена позивачем на користь Об`єднання, апелянтом не надано.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Додаткове рішення Київського районного суду м. Одеси від 31 березня 2020 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Додаткове рішення Київського районного суду м. Одеси від 31 березня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими п.2«а» - 2 «г» ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 17.12.2020 року.

Судді Одеського

апеляційного суду С.О. Погорєлова

О.В. Князюк

О.М. Таварткіладзе