Справа № 186/315/20
Провадження номер № 2/0186/209/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2020 року Першотравенський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Демиденко С.М.

секретар: Фадєєва Т.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в м. Першотравенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування Першотравенської міської ради Дніпропетровської області, про виключення відомостей про особу, як батька дитини з актового запису,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про виключення відомостей про особу, як батька дитини з актового запису.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що вони з відповідачем мали стосунки та були парою з жовтня 2015 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 у відповідача народилася донька, нині - ОСОБА_3 , запис про народження якої було вчинено в порядку частини 1 статті 135 СК України. Він вважав її своєю донькою, але не був записаний батьком дитини, оскільки вони не перебували у шлюбі і не вирішили які саме будуть майбутні стосунки між ними.

Після народження дитини, їх стосунки покращились і вони вирішили одружитися.

Так, 04 листопада 2017 року ОСОБА_1 з відповідачем уклали шлюб, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Петропавлівському району та місту Першотравенську у Дніпропетровській області, актовий запис №133.

03 жовтня 2019 року ним було подано заяву до відділу реєстрації актів цивільного стану про визначення походження дитини від нього в порядку статті 126 СК України.

В момент реєстрації себе батьком дитини ОСОБА_1 дійсно вважав, що є біологічним батьком дитини, тому доглядав, виховував та піклувався про дитину.

При спільному проживанні в них почали виникати конфлікти. При розмові з відповідачем в нього з`явились сумніви з приводу того, що він є біологічним батьком дитини. Так, відповідач почала сама стверджувати, що він не є біологічним батьком дитини.

30.10.2019 року Першотравенським міським судом Дніпропетровської області було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Він припускає, що відповідач взагалі побудувала їхні стосунки та шлюбні відносини, аби стягнути з нього аліменти на утримання своєї дитини.

09.12.2019 року рішенням Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області шлюб між ними було розірвано.

Просить суд виключити відомості про ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , як батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з актового запису №71 від 12.05.2017 року про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , складеного Першотравенським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.

Позивач надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовільнити.

Відповідач надала суду заяви в яких прохала справу розглядати за її відсутності, щодо виключення відомостей про ОСОБА_1 , як батька ОСОБА_3 з актового запису №71 від 12.05.2017 року не запечерує, оскільки він дійсно не являється біологічним батьком дитини. Також зазначила, що проходити судово-генетичну експертизу вона категорично відмовляється, оскільки позов визнає та не заперечує той факт, що дійсно ОСОБА_1 не є біологічним батьком її доньки ОСОБА_4 .

Представник Органу опіки та піклування Першотравенської міської ради Дніпропетровської області надала заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує, рішення просить винести відповідно до вимог чинного законодавства.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Виходячи з матеріалів справи, вбачається, що відповідно до копії дублікату свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого 17 жовтня 2018 року Першотравенським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце народження м. Першотравенськ Дніпропетровської області, батько ОСОБА_1 , мати ОСОБА_2 .

Відповідно до копії дублікату свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 виданого 03 жовтня 2019 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Петропавлівському району та місту Першотравенську Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_1 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб 04 листопада 2017 року, актовий запис №133. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу ОСОБА_6 .

Відповідно до копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126 Сімейного кодексу України №6 від 09 жовтня 2019 року встановлено, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є батько ОСОБА_1 , мати ОСОБА_2 . Державна реєстрація проведена відповідно до ст. 126 Сімейного кодексу України за їх спільною заявою.

Відповідно до судового наказу виданого Першотравенським міським судом від 30 жовтня 2019 року справа №186/1739/19 з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходів) на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

З довідки виданої зав. відділення судово-медичної генетики КЗ «Дніпровське обласне бюро СМЕ» ДОР» вбачається, що відповідач у справі на експертизу не з`явилась.

Вирішуючи вимоги позивача суд виходить з наступного.

Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 Сімейного Кодексу України (частина перша статті 121 СК України).

Дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини (частина перша статті 122 СК України).

Походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану (частина перша статті 126 СК України).

Особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 СК України, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження (частини перша та друга статті 136 СК України).

Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком (згідно із частиною п`ятою статті 136 СК України).

Для відмови в позові з цієї підстави в ході судового розгляду перевірці підлягають обставини чи особа, яка оспорює батьківство, знала в момент реєстрації себе батьком дитини, що не є батьком дитини, або за встановленими обставинами справи не могла про це не знати. Відповідно, з урахуванням вимог частини третьої статті 12 Цивільного процесуального Кодексу України /далі ЦПК України/ на позивача покладається тягар доведення, що він не є біологічним батьком дитини, а відповідач у справі повинна довести належними та допустимими доказами, що позивач в момент реєстрації себе батьком дитини знав, що не є батьком дитини, або за встановленими обставинами справи не міг про це не знати.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (частини перша-третя статті 12 ЦПК України).

Суть доказів, їх належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінка їх судом та умови їх розгляду судом визначені статтями 76-80 ЦПК України. Зокрема, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (частина перша статті 79 ЦПК України), а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (частина перша статті 82 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

У разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. (стаття 109 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини зазначив у справі «Йевремович проти Сербії», що у відповідності до статті 8 Конвенції під час розгляду скарги про встановлення батьківства, суди мають приділяти особливу увагу інтересам конкретної дитини («Jevremovic v. Serbia», заява № 3150/05, пункт 109, рішення Європейського суду з прав людини від 17 травня 2007 року).

Законодавством передбачено певні обов`язки батьків щодо їх дитини, а також вимогу ухвалювати судові рішення з урахуванням найкращих інтересів дитини, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, інших осіб.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (частини перша та друга статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII).

Отже, при вирішенні справ про оспорювання батьківства суди повинні керуватися найкращими інтересами дитини, забезпечуючи баланс між інтересами дитини та сторін по справі.

За приписами частини п`ятої статті 136 СК України для відмови в позові з цієї підстави в ході судового розгляду перевірці підлягають обставини чи особа, яка оспорює батьківство, знала в момент реєстрації себе батьком дитини, що не є батьком дитини, або за встановленими обставинами справи не могла про це не знати. Відповідно, з урахуванням вимог частини третьої статті 12 ЦПК України на позивача покладається тягар доведення, що він не є біологічним батьком дитини, а відповідач у справі повинна довести належними та допустимими доказами, що позивач в момент реєстрації себе батьком дитини знав, що не є батьком дитини, або за встановленими обставинами справи не міг про це не знати.

Зазначений правовий висновок сформований Верховним Судом в постанові від 06 травня 2020 року у справі № 641/2867/17-ц та постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 643/12302/18.

Враховуючи вище викладене у сукупності, а також, що сторони у справі визнали факт відсутності кровного споріднення між ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та урахували те, що відповідачкою не було надано суду належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження обізнаності позивачем під час реєстрації народження дитини про відсутність кровного споріднення між ним та дитиною, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , щодо виключення з актового запису відомостей про нього, як батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до висновків ЄСПЛ у справі «Якушев проти України» («Yakushev v. Ukraine», заява № 15978/09, пункти 23, 25, 26, рішення ЄСПЛ від 04 грудня 2018 року) поза межами встановлення законності національного правового обмеження на право оскаржити своє батьківство (яке за змістом відповідає зазначеній частині п`ятій статті 136 СК України), необхідно встановити чи досягли національні суди, зокрема, апеляційний суд, важливого фактичного висновку про застосування відповідного обмеження в рамках належного, несвавільного процесу прийняття рішень. Якщо апеляційний суд скасував фактичні висновки суду першої інстанції, не посилаючись на будь-який новий доказ та не пояснивши, чому фактичні висновки суду першої інстанції були невірними, та дійшов нового висновку, який ґрунтувався на тих самих матеріалах справи та доказах, які у повному обсязі були розглянуті судом першої інстанції, то він допустив процесуальні недоліки у провадженні на національному рівні, які вказують на те, що національний суд не забезпечив повагу до приватного життя особи, до якої застосоване зазначене національне правове обмеження, на яку він має право відповідно до Конвенції. Отже, це є порушенням статті 8 Конвенції.

Керуючись ст.ст. 12, 76-82, 89, 109, 141, 206, 258, 263, 264 ЦПК України суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування Першотравенської міської ради Дніпропетровської області, про виключення відомостей про особу, як батька дитини з актового запису задовольнити.

Виключити відомості про ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , як батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з актового запису №71 від 12.05.2017 року про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , складеного Першотравенським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Першотравенський міський суд Дніпропетровської області.

Суддя: С.М. Демиденко