РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2020 року

м. Рівне

Справа № 569/14542/19

Провадження № 22-ц/4815/67/20

Рівненський апеляційний суд:

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий : Боймиструк С.В.,

судді: Гордійчук С.О., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Шептицька С.С.,

з участю: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу приватного виконавця Павлюка Назара Васильовича на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 23 жовтня 2019 року у справі за скаргою ОСОБА_2 , особа дії якої оскаржуються : приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Павлюк Назар Васильович, стягувач : Акціонерне товариство "Кредобанк" про визнання неправомірною та скасування постанови приватного виконавця,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до Рівненського міського суду Рівненської області зі скаргою про визнання неправомірною та скасування постанови приватного виконавця, особа, дії якої оскаржуються приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Павлюк Назар Васильович, стягувач акціонерне товариство "Кредобанк" звернулась ОСОБА_2 .

Скаргу мотивує тим, що 20.07.2019 отримала лист від приватного виконавця Павлюка Н.В. в якому був супровідний лист від 09.07.2019 року за №1979 із постановою про відкриття виконавчого провадження. Згідно такої постанови про відкриття виконавчого провадження №59507903 від 09.07.2019 року відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа №569/13255/14-ц виданого 09.02.2016 року Рівненським міським судом Рівненської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ "Кредобанк" заборгованості по кредитному договору №192-07 від 26.07.2007 року, відповідно до договору поруки №192-07/2 від 26.07.2007 року, в сумі 13477547 грн. 69 коп. та стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ "Кредобанк" коштів на відшкодування судових витрат в сумі 3654 грн. 00 коп..

Вважає, що відсутні законні підстави прийняття приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва виконавчого документа та відкриття виконавчого провадження про стягнення з фізичної особи заборгованості, місце проживання якої є місто Рівне. АДРЕСА_1 розташоване й місце її роботи, де вона працює на посаді головного інженера ПрАТ "Речовий ринок". Тут же й отримує по відомостях заробітну плату. Коштів на рахунках в банках не має.

За вказаних обставин, навіть якщо приватний виконавець відкриваючи провадження й виходив з того, що у неї в банках відкриті рахунки, то він попередньо мав би переконатися, що на таких рахунках грошових коштів немає. Оскільки, сам по собі факт відкритого рахунку у банку не підтверджує наявність майна в особи.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 23 жовтня 2019 року скаргу ОСОБА_2 , особа, дії якої оскаржуються приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Павлюк Н.В., стягувач АТ "Кредобанк" про визнання неправомірною та скасування постанови приватного виконавця задоволено.

Визнано неправомірною та скасовано постанову про відкриття виконавчого провадження №59507903 від 09 липня 2019 року винесену приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Павлюком Н.В. про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ "Кредобанк" заборгованість по кредитному договору №192-07 від 26 липня 2007 року відповідно до договору поруки №192-07/2 від 26 липня 2007 року в сумі 13477547,69 грн. та стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ "Кредобанк" коштів на відшкодування судових витрат в сумі 3654,00 грн.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Павлюк Н.В. подав апеляційну скаргу, в якій вважає ухвалу суду першої інстанції незаконною та необґрунтованою, прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неповного з`ясування обставин, які мають значення для справи.

Вважає безпідставним та необґрунтованим висновок суду першої інстанції на предмет того, що начебто приватним виконавцем не отримано інформацію про наявність майна боржника у виконавчому окрузі м. Києва. За спірних правовідносин, стягувачем повідомлено приватному виконавцю достовірну інформацію про наявність майна боржника у виконавчому окрузі міста Києва - коштів на рахунках в АТ КБ «Приватбанк», яка підтверджена матеріалами виконавчого провадження та підтверджується самим боржником.

Зокрема, згідно листа АТ КБ «Приватбанк» №20.1.0.0.0./7-190904/3048 боржник - ОСОБА_2 зберігає з 09.02.2016 грошові кошти у виконавчому окрузі м. Києва на картковому рахунку відкритому в АТ КБ «Приватбанк». На підтвердження даних обставин АТ КБ «Приватбанк» надано банківську виписку про рух коштів боржника - період з 09.02.2016 по 12.09.2019 з якої вбачається, що за вказаний період у боржника завжди був залишок коштів на рахунку.

На момент відкриття виконавчого провадження приватним виконавцем в боржника було наявне майно у виконавчому окрузі м. Києва, а відтак приватним виконавцем дотримано вимоги Закону України "Про виконавче провадження" щодо підвідомчості при прийнятті до виконання виконавчого документу. |

Також зазначає, що в оскаржуваній ухвалі суду першої інстанції неправильно встановлено обставини щодо отримання "по відомостях" заробітної плати боржником, оскільки із згаданої вище виписки про рух коштів вбачається що боржник отримує заробітну плату на рахунок відкритий в АТ КБ "Приватбанк". Кошти боржника, які знаходяться на рахунках в банках мають відповідне місцезнаходження, яке визначається місцем знаходженням (юридичною адресою) банку.

З огляду на викладене вище вважає, що боржник як і на момент відкриття виконавчого провадження так і на момент подання скарги і винесення оскаржуваної ухвали, володіє майном - грошовими коштами на рахунках в банках, які знаходяться на території виконавчого округу міста Києва в місті Києві. Вказані обставини підтверджені належними та допустимими доказами які знаходяться в матеріалах справи та підтверджуються боржником, а відтак висновок суду першої інстанції про відсутність підстав у приватного виконавця для відкриття виконавчого провадження є хибним.

З цих підстав просять скасувати ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 23 жовтня 2019 року та ухвалити рішення, котрим в задоволенні скарги ОСОБА_2 відмовити повністю.

В поданому на апеляційну скаргу відзиві, ОСОБА_2 не погоджується з наведеними доводами приватного виконавця.

Вказує, що приватним виконавцем Павлюком Н.В. не було надано суду беззаперечних доказів здобутих у спосіб передбачений законом, що на момент винесення ним постанови про відкриття виконавчого провадження такий виконавець володів інформацією про знаходження грошових коштів боржника у банках за місцезнаходженням у м. Києві. Заява стягувача АТ "Кредобанк" про відкриття виконавчого провадження, де було зазначено про наявність рухомого майна боржника, а саме грошових коштів на рахунках у банках в м. Києві, не є належним доказом. Оскільки, на час винесення спірної постанови у приватного виконавця не було офіційної інформації отриманою у спосіб і в порядку передбаченому законом, про наявність грошових коштів боржника на рахунках у банках за місцезнаходженням у м. Києві.

Зазначає, що посилання приватного виконавця на ч. 7 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження", де передбачено, що у разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника не заслуговують на увагу, оскільки, відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на кошти боржника, це окремі виконавчі дії, для настання яких мають існувати відповідні підстави.

З урахуванням наведеного вважає, що суд першої інстанції правильно не взяв до уваги інформацію надану на запит приватного виконавця Павлюка Н.В. з банків за місцезнаходженням в м. Києві про наявність раніше грошових коштів боржника, оскільки, така інформація приватним виконавцем була отримана вже після винесення спірної постанови, що не оспорюється учасниками процесу. Тим більше, з наданих суду апеляційної інстанції документів не вбачається наявність коштів боржника на таких рахунках і сьогодні. Сам по собі факт наявності у боржника рахунку в банку, не підтверджує факту перебування на ньому коштів.

З огляду на наведене просять ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 23.10.2019 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Приватний виконавець Павлюк Н.В. в судовому засіданні підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоч завчасно були повідомлені про час і місце розгляду справи, заяви про відкладення розгляду справи не подали, а тому колегія суддів дійшла висновку про розгляд справи за його відсутності в межах доводів і вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, доводи апеляційних скарг, апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Приймаючи оскаржуване судове рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що приватним виконавцем всупереч чинного Законодавства України прийнято до виконання виконавчий документ з порушенням правил територіальної діяльності приватних виконавців за наявності в нього достовірної інформації про місце проживання та перебування боржника в іншому виконавчому окрузі.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони не відповідають дійсним обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно з частиною 2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Згідно з частиною 1 статті 22 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" про початок діяльності приватний виконавець повідомляє Міністерство юстиції України. Пунктом 2 частини 2 цієї статті Закону у повідомленні про початок діяльності обов`язково зазначаються виконавчий округ, на території якого приватний виконавець має намір здійснювати діяльність.

Пунктом 4 частини 2 статті 23 даного Закону у Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.

Відповідно до частин 1, 2, 3, 6 статті 25 Закону виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя. Приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

Інформація про приватних виконавців виконавчого округу та реквізити їхніх офісів розміщуються у всіх судах та в органах державної виконавчої служби, розташованих у межах відповідного виконавчого округу.

Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Таким чином, зазначені норми законодавства визначають вимоги (критерії) до місця відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження.

При цьому, згідно з частиною 3 статті 25 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» право приватного виконавця відкривати виконавче провадження обмежується виконавчим округом, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність та відомості щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України.

Визначення місця вчинення приватним виконавцем виконавчих дій у вже відкритому виконавчому провадженні здійснюється відповідно до загальних норм, якими визначаються вимоги щодо місця вчинення відповідної виконавчої дії - без обмеження дій приватного виконавця виконавчим округом, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність (частина 6 статті 25 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" та абзац 2 частини 2 статті 24 Закону України "Про виконавче провадження").

Зі змісту наведеної норми частини 2 статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» випливає, що якщо місце проживання, перебування боржника - фізичної особи та місцезнаходження боржника - юридичної особи або місцезнаходження майна боржника розташовано в окрузі, в якому приватний виконавець здійснює діяльність та відповідно на яку розповсюджуються відповідна компетенція цього приватного виконавця, він має право прийняти до виконання відповідні виконавчі документи та відкрити виконавче провадження з їх виконання.

Судом установлено що постановою про відкриття виконавче провадження №59507903 від 09 липня 2019 року відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа №569/13255/14-ц виданого 09 лютого 2016 року Рівненським міським судом Рівненської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ "Кредобанк" заборгованості по кредитному договору №192-07 від 26 липня 2007 року, відповідно до договору поруки №192-07/2 від 26 липня 2007 року в сумі 13477547,69 грн. та стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ "Кредобанк" коштів на відшкодування судових витрат в сумі 3654,00 грн.

Як слідує із ксерокопії паспорта ОСОБА_2 її місце проживання (реєстрації), зазначено : АДРЕСА_2 (а.с.4).

Згідно з довідки про доходи №38 від 29 липня 2019 року, ОСОБА_2 працює в приватному акціонерному товаристві "Речовий ринок", юридична адреса вул. Замкова, 34А м. Рівне, головним інженером (а.с.5).

Звернувшись до суду зі скаргою на дії приватного виконавця, Королюк Л.Б. зазначала про відсутність законних підстав прийняття приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва виконавчого документа та відкриття виконавчого провадження про стягнення з фізичної особи заборгованості, оскільки її місцем проживання та роботи є місто Рівне. Тут же й отримує по відомостях заробітну плату. Коштів на рахунках в банках не має. Оскільки, сам по собі факт відкритого рахунку у банку не підтверджує наявність майна в особи.

Тобто підставою оскарження ОСОБА_2 дій приватного виконавця Павлюка Н.В. у виконавчому провадженні №59507903 за виконавчим листом Рівненського міського суду Рівненської області від 09.02.2016, на думку скаржниці, є порушення виконавцем вимог щодо територіальної компетенції з відкриття ним виконавчого провадження з виконання судового рішення та вчинення ним у межах цього виконавчого провадження виконавчих дій.

Суд першої інстанції погодився з доводами скарги та прийшов до висновку про її задоволення, однак порушення на які вказує скаржник та суд першої інстанції не знайшли свого підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до відповіді, що надійшла на запит виконавця від АТ Комерційний Банк "ПриватБанк" (юридична адреса м. Київ вул. Грушевського 1д,) арешт накладений в сумі 14829321, 86 грн. На рахунках недостатньо коштів для виконання постанови (а.с.18).

Також судами встановлено, що приватний виконавець Павлюк Н.В. здійснює примусове виконання рішень у виконавчому окрузі міста Києва.

Пунктом 3.1 статті 3 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено, що кошти існують у готівковій формі (формі грошових знаків) або у безготівковій формі (формі записів на рахунках у банках). Згідно з пунктами 6.1, 6.2 статті 6 вказаного Закону банки мають право відкривати рахунки резидентам України (юридичним особам, їх відокремленим підрозділам, фізичним особам), нерезидентам України (юридичним особам-інвесторам, представництвам юридичних осіб в Україні та фізичним особам). Особи, визначені в пункті 6.1 цієї статті, мають право відкривати рахунки в будь-яких банках України відповідно до власного вибору для забезпечення своєї господарської діяльності і власних потреб.

Частинами 7.1, 7.1.4, 7.1.5 статті 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено, що банки мають право відкривати своїм клієнтам вкладні (депозитні), поточні рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу) та кореспондентські рахунки. Особливості режимів функціонування вкладних (депозитних), поточних рахунків, рахунків умовного зберігання (ескроу) та кореспондентських рахунків визначаються нормативно-правовими актами Національного банку України та договорами, що укладаються клієнтами та обслуговуючими їх банками. Зарахування коштів на рахунок клієнта здійснюється як шляхом внесення їх у готівковій формі, так і шляхом переказу коштів у безготівковій формі з інших рахунків.

Безготівкові кошти розглядаються у доктрині банківського права як такі, що можуть бути об`єктом права власності внаслідок юридичної фікції, яка передбачає також визнання того, що безготівкові кошти знаходяться на відповідному рахунку у банку. Відкинути цю юридичну фікцію, як того вимагає скаржник, у цій справі означало б, що безготівкові кошти є недосяжним для звернення на них стягнення, оскільки слід було б визнати, що вони одночасно всюди і ніде не знаходяться, тобто не мають місцезнаходження, інформація про яке є необхідною при вчиненні виконавчих дій і зазначається під час арешту цього майна. Можливість ініціювати операції стосовно безготівкових коштів в іншому місці, окрім як у банку, у якому відкрито відповідний рахунок, не суперечить цій юридичній фікції, яка закріплена також у Законі України «Про виконавче провадження», у якому йдеться про «кошти, які перебувають на рахунках боржника у банках».

В частині 4 статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України.

У зв`язку із викладеним та враховуючи, що у ОСОБА_2 відкритий рахунок у АТ комерційний банк "ПриватБанк" з місцем реєстрації у місті Києві, а подальші дії приватного виконавця у межах вже відкритого виконавчого провадження не обмежуються виконавчим округом цього виконавця, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції про порушенням правил територіальної діяльності приватних виконавців за наявності в нього достовірної інформації про місце проживання та перебування боржника в іншому виконавчому окрузі не правильними.

Доводи скаржниці, що наявність коштів на банківському рахунку повинно бути встановлено саме на момент відкриття виконавчого провадження, є помилковим, оскільки відповідно до приписів п. 21 ч. 3 ст. 18 Закону виконавець саме під час здійснення виконавчого провадження (тобто після його відкриття) має право отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника.

За наведеного, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Враховуючи, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясував обставини, які мають значення для справи, його висновки не відповідають обставинам справи, а тому апеляційна скарга підлягає до задоволення, а ухвала суду першої інстанції до скасування з постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_2 .

Згідно з ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

Оскільки, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павлюка Назара Васильовича, на його користь підлягає стягненню з ОСОБА_2 сплачений ним при подачі апеляційної скарги судовий збір в розмірі 1921,00 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 376, 381- 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павлюка Назара Васильовича задовольнити.

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 23 жовтня 2019 року скасувати.

У задоволенні скарги ОСОБА_2 , особа дії якої оскаржуються : приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Павлюк Назар Васильович, стягувач : Акціонерне товариство "Кредобанк" про визнання неправомірною та скасування постанови приватного виконавця відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1921,00 грн. сплаченого судового збору за подання апеляційного скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складений 30 січня 2020 року.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: С.О. Гордійчук

С.С. Шимків