Справа №266/1750/16-ц
Провадження№ 4-с/266/10/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2020 року м. Маріуполь

Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області в складі головуючого судді Пантелєєва Д.Г., за участю секретаря судового засідання Циганкової М.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» на дії державного виконавця - заступника начальника Приморського відділу Державної виконавчої служби у м. Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Філончук Дар`ї Павлівни, про визнання неправомірною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Скаржник в особі АТ КБ «Приват Банк» звернувся до суду з скаргою на дії державного виконавця - заступника начальника Приморського відділу Державної виконавчої служби у м. Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Філончук Д.П., про визнання неправомірною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії

Скаргу обґрунтовано тим, що рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області №266/1750/16-ц від 27.05.2016 року задоволено позовні вимоги АТ КБ «Приват Банк» про стягнення солідарно заборгованості з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в розмірі 11396,17 доларів США. Рішення набрало законної сили 15.07.2016 року. Добровільно рішення виконано не було, стягувач отримав виконавчий лист, який надав до органів ДВС. 08.08.2016 року було відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа №266/1750/16-ц, виконавче провадження №51890249. 02.01.2020 року постановою заступника начальника Приморського ВДВС у м. Маріуполі СМУ МЮ Філончук Д.П. прийнято, станом на 27.03.2020 року не закрито, рішення суду не виконано. Дії щодо примусового виконання рішення не проводяться, заходи примусового виконання не здійснюються, державним виконавцем допущено бездіяльність, не звернено стягнення на нерухоме майно для виконання рішення суду. Виконавче провадження знаходиться на виконанні тривалий час, що також порушує права стягувача, порушує його права. На підставі викладеного просить суд визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця - заступника начальника Приморського відділу Державної виконавчої служби у м. Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Філончук Д.П., зобов`язавши усунути порушення, спричинені бездіяльністю та здійснити заходи щодо звернення стягнення на нерухоме майно боржника для належного виконання рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 27.05.2016 року по справі №266/1750/16-ц.

Представник заявника в судове засідання не з`явився, надавши на адресу суду клопотання, в якому просив скаргу задовольнити, розглянувши її по суті за його відсутності.

Представник Приморського ВДВС м. Маріуполя Східного МУМЮ в судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду заперечення на скаргу, які обґрунтував тим, що на виконанні Приморського ВДВС м. Маріуполя Східного МУМЮ перебуває виконавчий лист №266/1750/16-ц, виданий Приморським районним судом м. Маріуполя Донецької області про солідарно стягнення на користь АТ КБ «Приват Банк» з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в розмірі 11396,17 доларів США. По вказаному виконавчому провадженню №51890249 винесено постанову про арешт майна боржника, про звернення стягнення на заробітну плату. Встановлено, що належне боржникам нерухоме майно знаходиться в іпотеці в «Юкрейн Мортегейдж Лоу Файненс №1 ПІ-ЕЛ-СІ», отже звернення стягнення на предмет іпотеки призведе до задоволення вимог іпотекодержателя. Також зазначила, що судовим рішенням стягнено саме заборгованість за кредитним договором, тому не може бути змінений спосіб виконання рішення на звернення стягнення на предмет іпотеки. Також під час виконавчих дій встановлено, що ОСОБА_1 є батьком двох неповнолітніх дітей, які постійно мешкають в предметі іпотеки квартирі АДРЕСА_1 . Зазначив, що всі необхідні для виконання рішення виконавчі дії вчинено, заходи здійснено. Просив в задоволенні скарги відмовити.

Суд, дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванню обставин справи, прийшов до висновку, що скарга не підлягає задоволенню.

В судовому засіданні встановлено, що на виконанні Приморського ВДВС м. Маріуполя Східного МУМЮ знаходиться виконавче провадження №51890249 по виконанню виконавчого листа №266/1750/16-ц, виданого Приморським районним судом м. Маріуполя Донецької області про солідарно стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором на користь АТ КБ «Приват Банк» в сумі 11396,17 доларів США. (а. с. 8 10)

Постановою державного виконавця від 08.08.2016 року було відкрито виконавче провадження №51890249 (а. с. 13)

Постановою державного виконавця від 25.08.2016 року було накладено арешт на кв. АДРЕСА_1 (а. с. 37, 38)

Нерухоме майно в вигляді кв. АДРЕСА_1 . Маріуполь знаходиться у власності іпотекодержателя «Юкрейн Мортегейдж Лоу Файненс №1 ПІ-ЕЛ-СІ», обтяження зареєстровано 18.03.2007 року (а. с. 39)

Боржники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками двох неповнолітніх дітей, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 40, 41)

Неповнолітні діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 мешкають в кв. АДРЕСА_1 (а. с. 42)

Під час виконавчих дій встановлено відсутність в боржників рухомого майна (а. с. 43)

Постановою державного виконавця від 22.03.2018 року було звернено стягнення на заробітну плату боржника ОСОБА_1 за місцем його роботи в ДП «ММТП» (а. с. 44-45)

Так, за змістом ст. 129, 129-1 Конституції України, та у відповідності до ст. 18 ЦПК України, судове рішення, що набрало законної сили, обов`язкове для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції» (далі Конвенція).

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 7 Постанови від 26 грудня 2003р. №14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд зобов`язує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника.

Пунктом 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014р. № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» передбачено, що за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу.

Згідно з ч. 1ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно п.7 ст.51 ЗУ «Про виконавче провадження» примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку".

Згідно ст.3 ЗУ «Про іпотеку» У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» законодавець визначає наступні способи звернення стягнення предмету іпотеки: на підставі рішення суду; на підставі виконавчого напису нотаріуса; згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержатель.

За змістом статті 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду, проводиться шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону. Виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджені права та обов`язки суб`єктів матеріальних правовідносин цивільної справи. Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Розділ VІІ Закону України «Про виконавче провадження» визначає загальний порядок звернення стягнення на майно боржника.

Відповідно до частини першої статті 48 цього Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Стаття 46 3акону України «Про виконавче провадження» передбачає черговість задоволення вимог стягувачів, згідно з якою в першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна. Положеннями статті 51 Закону України «Про виконавче провадження» визначено особливості звернення стягнення на заставлене майно. Зокрема, згідно із частиною сьомою цієї статті примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку». За змістом цієї статті підставою для застосування положень Закону України «Про іпотеку» до спірних правовідносин є звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто його арешт, вилучення та примусова реалізація в розумінні частини першої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження»

Таким чином, з викладеного вбачається, що положення Закону України «Про'' виконавче провадження» допускають звернення стягнення на предмет іпотеки в ході процедури виконавчого провадження без відповідного рішення в межах процедури стягнення коштів з іпотекодавця на користь іпотекодержателя. Якщо за судовим рішенням з відповідача стягнуто кредитну заборгованість, то суд не може змінити спосіб виконання такого рішення суду на звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки рішення суду про стягнення заборгованості має виконуватися за рахунок усього майна, що належить боржнику. Відповідно до порядку примусового звернення стягнення на майно боржника, визначеного статтею 48 Закону України «Про виконавче провадження», першочергово звертається стягнення на кошти боржника, а за їх відсутності - на інше майно боржника. Відповідно до статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів та рухомого майна. Стаття 51 Закону України «Про виконавче провадження» визначає порядок звернення стягнення на заставлене майно. Оскільки статтею 575 ЦК України іпотеку визначено як окремий вид застави, положення Закону України «Про виконавче провадження» дозволяють звернути стягнення на іпотечне майно для задоволення вимог іпотекодержателя.

Верховний Суд України в постанові № 6- 54цс16 від 27.04.2016 року висловив правову позицію з даного приводу, а саме, що положення Закону України «Про виконавче провадження» дозволяють державному виконавцю передавати на реалізацію предмет іпотеки в ході примусового виконання рішень судів про стягнення на користь іпотекодержателя заборгованості, яка випливає із забезпечених іпотекою зобов`язань, за таких умов: відсутність у боржника будь - якого іншого майна, на яке можна першочергово звернути стягнення; наявність заборгованості виключно перед іпотекодержателем; дотримання порядку реалізації майна, визначеного Законом України.

З матеріалів справи встановлено, що АТ КБ «Приват Банк» не є іпотекодержателем, оскільки вказане майно знаходиться в іпотеці з 18.03.2007 року в іншої юридичної особи, «Юкрейн Мортегейдж Лоу Файненс №1 ПІ-ЕЛ-СІ», отже враховуючи принцип черговості в разі звернення стягнення на предмет іпотеки будуть задоволені вимоги іпотекодержателя, а не безпосередньо стягувача.

Виконавче провадження №51890249 є провадженням з примусового виконання виконавчого листа №266/1750/16-ц про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Згідно ст.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» в редакції від 20.03.2020 не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку".

Відповідно до ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Дана правова норма Конституції України кореспондується до ст.321 ЦК У країни,згідно якої право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Разом з тим, згідно з п. 28 розділу VII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 N 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 р. за N 489/20802, У разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувану з підстави, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 37 Закону.

Отже, судом встановлено та доведено належними та допустими доказами факт здійснення державним виконавцем виконавчих дій та проведення виконавчих заходів відповідно до вимог Інструкції з організації примусового виконання рішень та Закону України «Про виконавче провадження».

Доводи скаржника не знайшли свого підтвердження, були спростовані дослідженими матеріалами справи, тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні скарги.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.2, 4, 10, 12, 48, 76, 81, ч.1 223, 258, 259, 260, 263, 268, 447, 450-451 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

В задоволенні скарги Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» на дії державного виконавця - заступника начальника Приморського відділу Державної виконавчої служби у м. Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Філончук Дар`ї Павлівни, про визнання неправомірною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Донецького апеляційного суду в 15-денний строк з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено 24.04.2020 року.

Суддя Д.Г. Пантелєєв