ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/278/20 Справа № 180/2701/18 Суддя у 1-й інстанції - Янжула О.С. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Каратаєвої Л.О.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

за участю секретаря судового засідання Літвінової А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 04 квітня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на Ѕ частку у майні подружжя,-

В С Т А Н О В И Л А:

20 грудня 2018 року ОСОБА_2 , звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності на Ѕ частку у майні подружжя. Просила суд визнати за нею право власності на ідеальну частку Ѕ автомобіля "HONDA CR-V", 2016 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) 5 НОМЕР_2 , колір чорний, об`єм двигуна 2354 та стягнути з відповідача на її користь судові витрати (а.с.2-4).

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 04 квітня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на Ѕ частку у майні подружжя задоволено. Визнано за ОСОБА_2 , право власності на ідеальну частку Ѕ автомобіля "HONDA CR-V", 2016 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) 5 НОМЕР_2 , колір чорний, об`єм двигуна 2354. Вирішено питання судових витрат (а.с.99-104).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог (а.с. 109-112).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 12 серпня 2008 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим 12 серпня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Марганецького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 169 (а.с.12).

Позивач зазначає, що оскільки спільне життя з відповідачем не склалося, нею до суду подано заяву про розірвання шлюбу.

За час шлюбу, у 2018 році, сторонами придбано автомобіль "HONDA CR-V", 2016 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) 5 НОМЕР_2 , колір чорний, об`єм двигуна 2354, що підтверджується копією технічного паспорту транспортного засобу від 12.05.2018 року, виданого ОСОБА_1 (а.с.13).

Згідно довідки про середньоринкову вартість автомобіля від 14.12.2018 року вих № 7898/14, надаю позивачем ОСОБА_2 , оціночна (ринкова) вартість автомобіля становить 586 400,00 гривень (а.с. 15).

Відповідач добровільно відмовляється поділити автомобіль, який сторони придбали у період шлюбу, а тому позивач за захистом своїх прав та інтересів вимушена була звернутись до суду.

Із довідки про вартість майна, наданою відповідачем по справі ОСОБА_1 від 30.01.2019 року, ринкова вартість автомобіля "HONDA CR-V" на час проведення оцінки, становить 503520,00 гривень (а.с.75).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із обґрунтованості позовних вимог, оскільки відповідно до ч.1 ст. 70 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу належить їм на праві сумісної власності і у разі його поділу частки дружини та чоловіка є рівними.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду.

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини та самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч.1 ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч.1, 2 ст.71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 183 ЦК України, подільною є річ, яку можна поділити без втрат її цільового призначення.

Відповідач відмовляється добровільно поділити спірний автомобіль.

Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу визнання його недійсним та поділити спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України.

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди, виходячи з дійсної вартості на час розгляду справи.

Вирішуючи питання про поділ майна, яке є суб`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема, неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч. 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отриманння грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди, присудження грошової компенсації може мати з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними, відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

За змістом п. 25 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», якщо неподільні речі не можуть бути реально поділенні між подружжям відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Суд першої інстанції, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених поданими доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, дійшов до правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки відповідно до ч.1 ст. 70 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу належить їм на праві сумісної власності і у разі його поділу частки дружини та чоловіка є рівними.

Доводи апеляційної скарги, що автомобіль придбаний за кошти відповідача, які подаровані йому його матір`ю, не підтверджені жодними доказами.

Доводи апеляційної скарги, що спірний автомобіль є неподільною річчю та є досить безглуздим намагатися спільно таку річ використовувати, крім того, оскільки ОСОБА_2 ніколи не використовувала автомобіль особисто, у разі залишення автомобіля за ним та виплати компенсації за її частку, позивач не зазнає взагалі жодної шкоди, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що не можуть бути причиною для скасування рішення суду, оскільки сторони не дійшли згоди щодо вартості автомобіля, кожен з них надав свою довідку, по яких вартість автомобіля не співпадає, про призначення відповідної експертизи не клопотали, попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми не зробили.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості та незаконності рішення не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування рішення, оскільки скарга не містить обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування висновків суду першої інстанції.

Отже, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань

За таких обставин, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 04 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

Судді: