Справа № 138/1523/19
Провадження №:2/138/82/20
УХВАЛА

30 січня 2020 року м. Могилів-Подільський

Могилів-Подільський міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Холодової Т.Ю.,

за участю: секретаря судового засідання Коняги В.А.,

представника позивача адвоката Заболотної Г.В.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача адвоката Сувалова В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області клопотання відповідача ОСОБА_1 та представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Сувалова В.О. про звернення із дорученням про надання правової допомоги, витребування доказів та залишення позовної заяви без руху, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області перебуває цивільна справа позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Вінницької області Кметюк Світлана Анатоліївна, приватний нотаріус Могилів-Подільського районного нотаріального округу Вінницької області Горбоконь Оксана Григорівна про визнання довіреності недійсною та витребування майна.

30.01.2020 представник відповідача адвокат Сувалов В.О. подав до канцелярії суду клопотання про звернення із дорученням про надання правової допомоги до компетентного суду Російської Федерації та про витребування доказів. Клопотання мотивоване тим, що в обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 як на доказ посилається на інформацію про посвідчення нотаріусом м. Тюмень Російської Федерації Волковим М.О. довіреності, виданої від імені ОСОБА_2 . Однак адвокат Сувалов В.О. вважає такий доказ недопустимим, а тому відповідно до ст. 87 ЦПК України, п. 2.1. Розділу ІІ Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів і виконання судових рішень, а також згідно з умовами Мінської Конвенції про правову допомогу та правовим відносинам з цивільних, сімейних та кримінальних справ від 22.01.1993, просить доручити компетентному суду Російської Федерації витребувати з реєстру нотаріусів інформацію про наявність (відсутність) реєстрації довіреності, посвідченої 18.09.2014 нотаріусом м. Тюмень Російської Федерації Волковим М.О. від імені ОСОБА_2 (зареєстрованої в реєстрі за № 13-1472). Також просить витребувати у вказаного нотаріуса Волкова М.О. завірені копії документів, що слугували підставою для посвідчення довіреності, виданої 18.09.2014 від імені ОСОБА_2 .

Крім цього, 30.01.2020 відповідач ОСОБА_1 подала до канцелярії суду клопотання про залишення позовної заяви без руху. Клопотання мотивоване тим, що дана позовна заява не відповідає вимогам ст. 175, 176 ЦПК України, так як ціна позову у сумі 43697,00 грн., вказана позивачем, не відповідає дійсній ціні спірного нерухомого майна. Відповідач вважає, що вартість такого майна становить 426419,00 грн., а відтак позивач при зверненні до суду з даним позовом не сплатила судовий збір у розмірі, визначеному законом. Також позивач у позовній заяві вказала, що нею не подано іншого позову до цих же відповідачів з тим самим предметом та з тих самих підстав. Вказане, на думку відповідача, не відповідає дійсності, так як на момент звернення ОСОБА_2 до суду із даним позовом в провадженні Могилів-Подільського міськрайонного суду вже перебувала аналогічна справа № 138/3129/18. За таких підстав відповідач вважає, що позовна заява ОСОБА_2 має бути залишена без руху з наданням позивачу строку для усунення недоліків позовної заяви.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 та адвокат Сувалов В.О. підтримали клопотання та просили їх задовольнити. Адвокат додатково пояснив, що до компетентного органу Російської Федерації із запитом про надання письмових доказів він не звертався, так як вважає, що йому у цьому відмовлять. Пояснив, що клопотання про витребування доказів не подав суду разом із відзивом, так як вважає, що дана справа має розглядатись в порядку загального позовного провадження, про що він звертав увагу суду і своєму відзиві і такі питання мають вирішуватись судом у підготовчому засіданні.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Заболотна Г.В. заперечувала проти задоволення вказаних клопотань відповідача та адвоката Сувалова В.О. з тих підстав, що клопотання подане з порушенням вимог ст.ст. 83, 84 ЦПК України, зокрема, з пропуском строку його подання. При цьому адвокат Заболотна Г.В. вважає, що адвокат Сувалов В.О. не позбавлений можливості самостійно звернутись із запитом про надання йому відповідної інформації. Крім того інформація щодо реєстру нотаріусів є відкритою на офіційному сайті Міністерства юстиції РФ. Вважає, що такими діями представник відповідача свідомо затягує строк розгляду справи. Також пояснила, що позивач не має можливості провести оцінку спірного майна для визначення дійсної його вартості і зазначення ціни позову, так як ОСОБА_2 не має ні відповідних документів, ні доступу до спірного майна. Крім того вважає, що сторони і предмет спору в даній справі та в справі № 138/3129/18 були різними, що виключало можливість відмови судом у відкритті провадження у даній справі.

Заслухавши думку учасників справи, дослідивши клопотання з доданими до них документами та матеріали цивільної справи, що стосуються даних клопотань, суд приходить до такого висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 76, ч. 1, 5, 7 ст. 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 498 ЦПК України у разі якщо в процесі розгляду справи суду необхідно вручити документи, отримати докази, провести окремі процесуальні дії на території іншої держави, суд України може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави (далі - іноземний суд) у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

З системного аналізу даних норм вбачається, що докази подаються суду самостійно сторонами та іншими учасниками справи, і лише в разі неможливості їх самостійного подання та виникнення необхідності, суд сприяє в їх отриманні, в тому числі і шляхом звернення із дорученням до іноземного суду чи іншого компетентного органу іноземної держави.

Крім того, суд вправі за необхідності (тобто у разі неможливості в даному випадку отримати в інший спосіб докази) звернутись з судовим дорученням не лише до іноземного суду, а і до будь-якого іншого компетентного органу іноземної держави.

З обґрунтування клопотання не вбачається наявність необхідності звертатись із судовим дорученням до компетентного суду Російської Федерації, оскільки в матеріалах справи міститься відповідь Тюменської обласної нотаріальної палати від 21.08.2019, наданої на запит позивача, що реєстр нотаріусів Російської Федерації формується та ведеться структурними підрозділами територіальних органів Міністерства Юстиції Російської Федерації. Дана відповідь надана позивачем суду у передбаченому законом порядку, її оригінал на вимогу представника відповідача був оглянутий у судовому засіданні, твердження представника відповідача про недопустимість даного доказу є передчасним, оскільки оцінку такого документа як доказу суд надасть у нарадчій кімнаті при постановленні остаточного рішення у цій справі.

Будь-які інші докази, які б давали суду підстави для звернення із дорученням до компетентного суду Російської Федерації, представник відповідача суду не надав.

При цьому суд звертає увагу представника відповідача, що норми ст. 87 ЦПК України регулюють порядок надання доручення суду на території України, проте поза межами територіальної юрисдикції суду, що здійснює розгляд справи, а не іноземному суду.

За таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення клопотання адвоката Сувалова В.О. у частині звернення до компетентного суду Російської Федерації із судовим дорученням про надання правової допомоги.

Щодо клопотання в частині витребування доказів суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 83 ЦПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Частина 1 статті 84 ЦПК України визначає, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

З даних норм закону вбачається, що суд може витребувати докази у разі неможливості учасника справи самостійно отримати такі докази та у разі наявності належного клопотання, поданого у визначений законом строк.

Представник відповідача, обґрунтовуючи пропуск встановленого ЦПК України строку для звернення з клопотанням про витребування доказів, послався на те, що розгляд справи має відбуватись в загальному, а не в спрощеному провадженні, а тому він мав намір подати таке клопотання в підготовчому засіданні. Проте суд такі вимоги закону не виконав, що унеможливило вчасне подання клопотання про витребування доказів.

Разом з тим в судовому засіданні представник відповідача підтвердив, що з клопотанням про перехід суду до розгляду справи в порядку загального провадження він не звертався, а звернув увагу суду на це у відзиві на позов.

Вирішуючи дане клопотання, суд зважає, що норми чинного ЦПК України не ставлять у залежність порядок та строки подання доказів та/або клопотань про їх витребування в залежність від того в якому провадженні здійснюється розгляд справи (в загальному провадженні чи спрощеному).

Також суд критично оцінює твердження представника відповідача на посилання про необхідність переходу судом до розгляду даної справи в порядку загального провадження з проведенням підготовчого засіданні у відзиві на позов, оскільки дослідивши зміст відзиву, суд стверджує про відсутність такого посилання в ньому.

Відтак, зважаючи на відсутність поважності причин пропуску строку звернення до суду з клопотанням про витребування доказів та відсутності доказів неможливості їх самостійного подання відповідачем чи його представником разом з відзивом на позов, суд приходить до висновку про залишення клопотання в частині витребування доказів без задоволення.

При цьому суд звертає увагу відповідача ОСОБА_1 та її представника адвоката Сувалова В.О., що, як вбачається з листа Тюменської обласної нотаріальної палати від 21.08.2019, копія якого наявна у вказаної сторони, нотаріус Волков М.О. був нотаріусом не м. Тюмень, а нотаріального округу Сладковського району Тюменської області та на даний час припинив свої повноваження нотаріуса, що вочевидь унеможливить виконання ухвали про витребування від вказаної особи будь-яких доказів.

Щодо клопотання відповідача про залишення позовної заяви без руху суд зазначає таке.

Статтею 175 ЦПК України визначені вимоги до змісту та форми позовної заяви, однією з яких є зазначення ціни позову. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 176 ЦПК України у позовах про визнання права власності на майно або його витребування ціна позову визначається вартістю майна.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, ОСОБА_2 , звертаючись до суду з даним позовом вказала ціну позову 43697 грн. і відповідно до цього сплатила визначений законом судовий збір.

Норми чинного законодавства України визначають, що у разі відсутності згоди сторін щодо вартості спірного майна, така вартість може бути встановлена відповідним висновком експерта. Разом з тим, представник відповідача, не погоджуючись із зазначеною позивачем ціною позову, клопотання про призначення експертизи для визначення вартості спірного майна, суду на подавав. При цьому суд звертає увагу, що у разі, якщо на момент пред`явлення позову встановити точну ціну спірного майна неможливо, суд може в подальшому достягнути несплачений судовий збір.

Також суд відхиляє доводи представника відповідача щодо того, що на момент звернення ОСОБА_2 до суду із даним позовом в провадженні Могилів-Подільського міськрайонного суду вже перебувала аналогічна справа № 138/3129/18, бо як вбачається зі змісту позовної заяви у справі № 138/3129/18, дані позови подавались ОСОБА_2 до різних відповідачів та з різними вимогами (предметом позову).

Крім цього, суд звертає увагу, що прийняття рішення щодо відкриття провадження у справі, наявності підстав для залишення позовної заяви без руху належить виключно до дискреційних повноважень суду, а сторони у справі не наділені правом клопотати перед судом про залишення позову без руху, а тому заперечення, які виклала у своєму клопотанні відповідач можуть бути включені нею в апеляційну скаргу, подану за наслідками розгляду справи.

Вказане свідчить про безпідставність та необґрунтованість клопотання про залишення позовної заяви без руху, а відтак суд відмовляє у задоволенні такого клопотання.

На підставі викладеного вище та керуючись ст.ст. 76 ч. 1, 81 ч. 1, 5, 7, 83 ч. 3, 84, 176, 498 ч. 1, 258-261 ЦПК України суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотань відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Ю. Холодова