справа № 755/7561/20 головуючий у суді І інстанції Марфіна Н.В.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

18 грудня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 18 вересня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2020 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом та просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 06 квітня 2017 року у розмірі 14 726 грн. 15 коп. станом на 20 квітня 2020 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 06 квітня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір. При укладенні договору сторони керувалися ст. 634 ЦК України. Відповідно до виявленого бажання відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримала кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 4 000 грн. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався згодою відповідача на будь-який розмір кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. ОСОБА_1 не виконує належним чином зобов`язання за договором, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 18 вересня 2020 року позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 20 квітня 2017 року у розмірі 7 506 грн. 08 коп. В іншій частині позову відмовлено.Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні заборгованості за процентами, пенею та штрафами через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити, а в іншій частині рішення залишити без змін.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що 06 квітня 2017 року відповідач підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, у тексті якої було зазначено, що вона у повному обсязі приєдналася до умов та правил надання банківських послуг. 11 липня 2017 року відповідач також підписала довідку про умови кредитування, у кінці якої було зазначено, що з фінансовими умовами надання кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів ознайомлена. У довідці зазначено базову відсоткову ставку за користування кредитом, проценти на залишок власних коштів клієнта, порядок нарахування пені, розмір штрафів. Тобто, сторонами при укладенні кредитного договору були досягнуті усі умови договору. Заперечень щодо підпису вказаної довідки відповідачем не надано. Підписання довідки про умови кредитування є належним доказом ознайомлення з умовами кредитування, що підтверджено постановами Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 750/6058/17-ц, від 23 грудня 2019 року у справі № 572/1169/17, від 12 лютого 2020 року у справі № 382/327/18-ц, від 26 лютого 2020 року у справі № 355/1091/17. Позивач вважає, що суд повинен був взяти до уваги зазначену довідку, оскільки вказаний доказ підтверджує узгодження між сторонами умов кредитного договору та на прийнятті такого доказу неодноразово наголошував Верховний Суд у своїх постановах. До позовної заяви АТ КБ «Приватбанк» надав докази на підтвердження своїх позовних вимог та позовна заява відповідала вимогам ст. 175 ЦПК України. Ухвала про витребування додаткових доказів та відзив на позов на адресу позивача не надходили, а про підстави відмови в частині позовних вимог та необхідність надання додаткових доказів для підтвердження таких позовних вимог стали відомі позивачеві після отримання копії рішення. Суд не пропонував позивачеві надати додаткові докази.

Отже, рішення суду першої інстанції переглядається в частині відмови у стягненні відсотків, пені та штрафів.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 06 квітня 2017 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, відповідно до якої відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг (а.с.15).

Згідно розрахунку, наданого АТ КБ «Приватбанк», заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № б/н від 06 квітня 2017 року станом на 20 квітня 2020 року складає 14 726 грн. 15 коп., з яких: 7 488 грн. 77 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 498 грн. 51 коп. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 5 561 грн. 43 коп. - нарахована пеня, а також штрафи: 500 грн. штраф (фіксована частина), 677 грн. 44 коп. - штраф (процентна складова) (а.с.10).

Ухвалюючи рішення в частині відмови у стягненні пені та штрафів, суд першої інстанції виходив з того, що умови про їх сплату, та їх розміри не передбачені підписаною анкетою-заявою та Витягом з Умов. Витяг з Тарифів не є частиною укладеного між сторонами договору кредиту, то ж викладені у них положення не можуть застосуватися при вирішенні справи. Частково стягуючи відсотки, суд зазначив, що у даному випадку підлягає застосуванню відповідний розмір, встановлений законом, який дорівнює трьом відсоткам річних від простроченої суми.

Апеляційний суд погоджується по суті з висновками суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову з наступних підстав.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись до суду з позовом, АТ КБ «Приватбанк» зазначає, що відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, який згодом було збільшено до 4 000 грн.

На підтвердження вказаних обставин позивач надав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, розрахунок заборгованості, виписку за договором, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку.

Суд першої інстанції стягнув з відповідача на користь позивача заборгованість по тілу кредиту і відсотки згідно ст. 625 ЦК України у розмірі 17 грн. 31 коп. і в цій частині рішення суду сторонами не оскаржується.

АТ КБ «Приватбанк» оскаржує рішення суду в частині відмови у стягненні решти відсотків, пені та штрафів, вважаючи, що суд першої інстанції безпідставно не стягнув їх на користь позивача.

З наявної у матеріалах справи анкети-заяви від 06 квітня 2017 року, яка містить підпис позичальника, вбачається, що розмір пені та штрафів не зазначені.

До позовної заяви АТ КБ «Приватбанк» долучив Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» містить базову процентну ставку, порядок нарахування пені та штрафів. Такий розмір та порядок нарахування залежать від того, який розмір заборгованості має позичальник перед банком, а також який вид картки отримано позичальником. Однак, у зв`язку з відсутністю доказів надання кредитних коштів у зазначеному позивачем розмірі на підставі кредитного договору від 06 квітня 2017 року, не зазначенням в анкеті-заяві виду картки, відсутністю підпису позичальника на вказаному Витязі, такий Витяг не може бути прийнятий до уваги судом.

Матеріали справи також не містять підтверджень, що саме з наданим суду Витягом з Тарифів відповідач була ознайомлена та погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву.

Позивачем також було надано суду Умови та правила надання банківських послуг, на яких відсутній підпис відповідача.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, зробила висновок про те, відсутність підпису позичальника на Умовах та правилах надання банківських послуг надає кредитору можливість додавати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. А, отже, для того, щоб Умови та Правила банку були застосовані необхідно, щоб вони містили підпис позичальника. Відсутність підпису позичальника на Умовах та правилах надання банківських послуг не дає можливості їх застосувати навіть при наявності підпису позичальника на анкеті-заяві.

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Отже, суду не надані докази, які підтверджують, що між позивачем та відповідачем було досягнуто згоди щодо розміру пені, штрафів та порядку їх нарахування.

Що стосується вимог позивача про стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, в частині, що не задоволена судом, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи розмір відсотків, які мали бути нараховані в порядку ст. 625 ЦК України, визначений умовами та правилами надання банківських послуг, які не підписані відповідачем, а, відтак, не можуть бути взяті судом до уваги з вищезазначених підстав.

Рішення суду в частині стягнення з відповідача 3% річних на підставі ст. 625 ЦК України сторонами не оскаржується, а, відтак, відсутні підстави до задоволення апеляційної скарги в частині стягнення з відповідача відсотків за порушення грошового зобов`язання у розмірі, на якому наполягає банк, оскільки відсутні докази, що сторони узгодили інший розмір відсотків, що передбачено зазначеною статтею закону.

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» посилається на довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», у якій зазначено, що базова відсоткова ставка за користування кредитом складає 3 % на місяць, а також визначено порядок нарахування пені та встановлено розмір штрафів. Однак, вказана довідка не була подана позивачем до суду першої інстанції разом з позовною заявою. Ухвалою Київського апеляційного суду від 12 листопада 2020 року позивачу було відмовлено у прийнятті цього доказу.

Отже, висновки, які містяться у постановахВерховного Суду у справах № 750/6058/17-ц, № 572/1169/17, № 382/327/18-ц, № 355/1091/17, та на які посилається в апеляційній скарзі позивач, не можуть бути застосовані у даному випадку.

Посилання АТ КБ «Приватбанк» на ненадходження на його адресу ухвали суду про витребування додаткових доказів, відсутність пропозиції зі сторони суду щодо їх надання, є безпідставними з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу.

Тобто, у силу вищезазначених вимог закону саме на позивача покладено обов`язок довести обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог та надати суду докази разом з позовною заявою. Суд витребовує докази лише у разі неможливості у сторони самостійно подати такий доказ за наявності відповідного клопотання. Крім того, докази, про які зазначає позивач, знаходяться саме у нього і ніщо не позбавляло його можливості подати їх до суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може самостійно збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав та обов`язків щодо доказів, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи зазначене, висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для стягнення з позичальника на користь позивача решти відсотків, пені та штрафів відповідають фактичним обставинам справи, що у відповідності до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду в цій частині без змін.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог не оскаржувалося, а, відтак, в апеляційному порядку не переглядається.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 18 вересня 2020 року в частині відмови у задоволенні позову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судове рішення складено 18 грудня 2020 року.

Судді Фінагеєв В.О.

Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.