КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №367/3653/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2020 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Андрієнко А.М., Шахової О.В.

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 27 липня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Линника В.Я.

у справі за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,-

встановив:

В травні 2019 року ПрАТ "Страхова компанія "АХА Страхування" (після зміни найменування ПрАТ "Страхова компанія "АРКС") звернулось до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 10881,37 грн.

Вимоги обґрунтовує тим, що 03 січня 2016 року відбулась ДТП за участю автомобілів KIA CEED, номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 , та автомобілем Ford Focus, номерний знак НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 , що призвело до пошкоджень транспортних засобів.

ДТП сталася з вини ОСОБА_1 .

На момент ДТП був чинним договір добровільного страхування наземного транспортного засобу №77222а5к3 від 22 липня 2015 року, укладений між ПрАТ "Страхова компанія "АХА Страхування" та ОСОБА_2 .

На виконання умов договору страховик 26 січня 2016 року сплатив страхувальнику страхове відшкодування в сумі 24629,11 грн.

В свою чергу на момент ДТП відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у ПрАТ "Страхова компанія "УНІКА" на підставі полісу №АІ/8820990 із лімітом відповідальності за майнову шкоду 50000 грн.

ПрАТ "Страхова компанія "УНІКА" здійснило на користь ПрАТ "Страхова компанія "АХА Страхування" виплату в розмірі 13747,74 грн.

Посилаючись на викладені обставини, ПрАТ "Страхова компанія "АХА Страхування" просить стягнути з ОСОБА_1 10881,37 грн., не покритих страховою виплатою страховика заподіювача шкоди.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 27 липня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ПрАТ "Страхова компанія "АРКС" подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати, позовні вимоги задовольнити.

В апеляційній скарзі посилається на те, що у зв`язку із застосуванням коефіцієнту фізичного зносу KIA CEED розмір страхового відшкодування, здійсненого ПрАТ "Страхова компанія "УНІКА", склав меншу суму. ПрАТ "Страхова компанія "АРКС" свої зобов`язання виконало, ґрунтуючись на розрахунку СТО.

Позивач вказує, що не отримував заяв по суті справи від відповідача та останнім не порушувалось питання про застосування позовної давності.

ОСОБА_1 у відзив на апеляційну скаргу посилається на правильність застосування судом наслідків спливу позовної давності на підставі поданої ним письмової заяви.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України справа розглядається в порядку письмового провадження без виклику сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Установлено, що 03 січня 2016 року ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Ford Focus, номерний знак НОМЕР_2 , здійснив зіткнення з автомобілем КІА CEED, номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 .

Постановою Ірпінського міського суду Київської області від 22 січня 2016 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, яке призвело до ДТП.

На момент ДТП був чинним договір добровільного страхування наземного транспортного засобу №77222а5к3 від 22 липня 2015 року, укладений між ПрАТ "Страхова компанія "АХА Страхування" та ОСОБА_2

15 січня 2016 року ОСОБА_2 повідомив страховика про настання події, що має ознаки страхового випадку.

На підставі розрахунку суми страхового відшкодування, страхового акту від 25 січня 2016 року №АХА2001037 та калькуляції від 20 січня 2016 року №КА-0000016 визначено розмір страхового відшкодування в сумі 24629 грн., яке ПрАТ "Страхова компанія "АХА Страхування" сплачено платіжним дорученням від 26 січня 2016 року №219208.

При цьому не встановлено обставин часткової сплати страхової виплати ПрАТ "Страхова компанія "УНІКА", а також доказів страхування цією страховою компанією цивільно-правової відповідальності ОСОБА_1 .

Встановивши обставини ДТП, винну особу, відхиливши доводи відповідача про те, що страхове відшкодування страховиком заподіювача шкоди сплачено не у повному обсязі, суд дійшов висновку про наявність порушеного права позивача, але ураховуючи, що відповідачем заявлено про позовну давність, судом відмовлено саме з цих підстав.

Ураховуючи, що рішення суду в частині встановлення обставин, які було доводами відповідача, щодо неповноти сплати страхового відшкодування не оскаржується, та судом відмовлено з інших обставин, то суд апеляційної інстанції не убачає необхідності у залученні до участі у справі ПрАТ "Страхова компанія "УНІКА".

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідальність є наслідком вини та означає законне зобов`язання фізичної або юридичної особи відшкодувати завдані збитки іншій фізичній або юридичній особі згідно із певними правовими принципами та правилами. Це зобов`язання може бути передбачене в угоді (договірне зобов`язання) або в правовій нормі (не договірне зобов`язання).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання транспортного засобу), така шкода відшкодовується власником джерела підвищеної небезпеки або особою, яка на відповідній правовій підставі користується транспортним засобом.

Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою.

У цій справі позивач на підставі договору майнового страхування, укладеного між ним та потерпілою в ДТП особою, здійснив виплату страхового відшкодування та тим самим відшкодував завдану потерпілому у ДТП майнову шкоду.

З урахуванням наведеного у цій справі виникають два види зобов`язань:

- деліктне зобов`язання, що виникло внаслідок ДТП, сторонами якого є потерпіла особа (кредитор) та особа, відповідальна за завдані збитки (винна особа, боржник), та

- договірне зобов`язання, що виникає з договору добровільного майнового страхування, сторонами якого є страховик (страхова компанія) та страхувальник (потерпілий у ДТП).

При цьому слід відрізняти поняття зобов`язання, як правовідношення (договірне або позадоговірне), від обов`язків, які мають сторони такого зобов`язання.

Так, згідно пункту 4 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою.

Відповідно до статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Виходячи із наведеного, страховик внаслідок виконання обов`язку винної особи (боржника) перед потерпілим (кредитором), набуває прав кредитора в частині фактично сплаченого страхового відшкодування. При цьому деліктне зобов`язання не припиняться, але відбувається заміна сторони у цьому зобов`язанні (заміна кредитора) - замість потерпілої особи прав кредитора набуває страховик.

На підтвердження наведеної правової позиції свідчить те, що стаття 27 Закону України "Про страхування" та стаття 993 ЦК України передбачає перехід права вимоги до страховика, де перехід фактично означає, що право вимоги існувало раніше та продовжує існувати, але переходить від однієї особи до іншої, відповідно - від потерпілої особи у деліктному зобов`язанні до страховика.

Перехід права вимоги потерпілого (страхувальника) у деліктному зобов`язанні до страховика в порядку статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України "Про страхування" є суброгацією.

При цьому, при суброгації у страхових відносинах деліктне зобов`язання продовжує існувати та відбувається лише заміна кредитора - право вимоги переходить від потерпілої особи до страховика.

Згідно з частиною 1 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до частини 1 статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

За приписами статті 253 цього ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. При цьому згідно із частиною першою статті 254 ЦК України строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку, а якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Для спірних відносин застосовуються загальна позовна давність тривалістю у три роки (статті 256, 257 ЦК України).

Як убачається з матеріалів справи днем вчинення ДТП є 03 січня 2016 року. Отже за змістом вищенаведених норм, загальна позовна давність тривалістю у три роки починає перебіг з 04 січня 2016 року і спливає у відповідні число та місяць останнього року, тобто такі, що відповідають числу та місяцю настання події. З урахуванням наведеного позовна давність спливає у число та місяць останнього третього року - 03 січня 2019 року (останній день).

Із цим позовом страхова компанія звернулась в травні 2019 року, тобто після спливу позовної давності.

Згідно з частинами 4 та 5 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Відповідачем 23 липня 2020 року через канцелярію суду подано заяву про застосування позовної давності.

За загальним правилом розділу III глави 1 "Письмові заяви учасників справи" §1 "Заяви по суті справи" кожна заява по суті справи разом із її поданням має бути надіслання (надана) іншим учасникам справи.

Заява про застосування строків позовної давності не була направлена позивачу, поряд з цим зазначене не є підставою для її неврахування з огляду на таке.

Розділ III глави 1 §1 не містить наслідку відмови у прийнятті, повернення, залишення без розгляду заяви, тощо, якщо така не була направлена іншим учасникам справи, як наприклад, у розділі III глави 1 §2 (щодо заяв з процесуальних питань).

Окрім того, позивач, який є суб`єктом господарських відносин у сфері надання послуг стахування, об`єктивно обізнаний із тим, що позовна заява подана до суду поза межами трирічного строку, відповідно міг передбачити наслідки у разі, якщо відповідачем буде заявлено про застосування позовної давності, але до суду із заявою про поновлення пропущеного строку не звертався та не зазначав поважних причин його пропуску.

Враховуючи, що позов у справі подано із спливом позовної давності, позивачем не зазначено про наявність поважних причин цього і він не просив поновити пропущений строк, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову у зв`язку із спливом позовної давності відповідають вимогам закону та доводами апеляційної скарги такий висновок не спростовується.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не установлено.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" залишити без задоволення, а рішення Ірпінського міського суду Київської області від 27 липня 2020 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 21 грудня 2020 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді А.М. Андрієнко

О.В. Шахова