РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/597/20

Провадження № 2-о/643/136/20

16.01.2020 року м.Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Крівцова Д.А.,

присяжних - Гершанніка О.В., Тулупової Л.В.,

за участю секретаря Накеурі І.Р.,

заявника - представника Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» лікаря-психіатра Кольцової Г.Г.,

заінтересованих осіб:

прокурора Буч Р.В.,

представника ОСОБА_1 - адвоката Маюрнікової В.Н.,

особи, відносно якої розглядається заява ОСОБА_1 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Харкові заяву Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» про госпіталізацію ОСОБА_1 до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, -

ВСТАНОВИВ:

15.01.2020 року генеральний директор Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» (далі - Лікарня) Коваленко В.В. звернувся до суду з заявою, в якій просить застосувати примусову госпіталізацію у психіатричний стаціонар ОСОБА_1 на підставі положень Закону України «Про психіатричну допомогу».

В обґрунтування заяви зазначено, що ОСОБА_1 був госпіталізований до Лікарні 12.08.2019 року о 21:30 год. Направлення на госпіталізацію було видане лікарем БШМД № 204 ОСОБА_2 , який після особистого огляду ОСОБА_1 зробив висновок про необхідність застосування примусової госпіталізації у психіатричний стаціонар у зв`язку із наявністю у нього тяжкого психічного розладу, який обумовлює його небезпеку для себе і оточуючих, а також його безпорадність і неможливість самостійно задовольняти основні життєві потреби. Підставою для висновку про необхідність госпіталізації є відомості про поведінку ОСОБА_1 , які надійшли від його матері. На підставі цих відомостей ОСОБА_1 12.08.2019 року був оглянутий лікаремпсихіатром ОСОБА_3 , який підтвердив висновок про необхідність госпіталізації. 15.01.2020 року ОСОБА_1 був оглянутий комісією лікарів-психіатрів Лікарні. Комісія дійшла висновку, що ОСОБА_1 страждає на тяжкий психічний розлад у формі шизофренії параноїдної форми безперервного типу перебігу, внаслідок якого становить безпосередню небезпеку для себе і оточуючих (агресивний по відношенню до матері, намагався підпалити квартиру), крім того є безпорадним і не може самостійно задовольняти основні життєві потреби (не може купити продукти та приготувати собі їжу, здійснювати у повному обсязі самостійно гігієнічні процедури, забезпечити належний стан житла, приймати регулярно ліки). Потребує застосування примусової госпіталізації в психіатричний стаціонар згідно ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу».

Ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова від 15.01.2020 року заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній цивільній справі, розгляд справи призначено на 16.01.2020 року на 11 годин 45 хвилин, вирішено питання про призначення ОСОБА_1 представника (адвоката).

У судовому засіданні представник Лікарні лікар-психіатр Кольцова Г.Г. підтримала заяву про примусову госпіталізацію та викладені в ній доводи. Зазначила, що станом на час розгляду справи ОСОБА_1 продовжує представляти небезпеку для себе та оточуючих, а також є безпорадним і не може самостійно задовольняти основні життєві потреби. Пояснила, що його лікування можливе виключно в умовах стаціонару. Заперечувала можливість амбулаторного лікування ОСОБА_1 . Також зазначила, що раніше ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в Лікарні на підставі його добровільної згоди. Проте в зв`язку з тим, що на даний час позиція ОСОБА_1 змінилась та він просить його виписати з Лікарні, тобто його добровільна згода на подальше лікування відсутня, Лікарня звернулась до суду з даною заявою. Пояснила, що мати ОСОБА_1 померла восени 2019 року. Таким чином, станом на даний час мати та батько ОСОБА_1 є померлими.

Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти заяви про госпіталізацію ОСОБА_1 до Лікарні в примусовому порядку.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Маюрнікова В.Н. в судовому засіданні підтримала позицію ОСОБА_1 , який наполягав на амбулаторному лікуванні.

ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечував проти його госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, наполягав на амбулаторному лікуванні. Зазначив, що не вважає себе хворим. На уточнююче запитання суду, яким чином він планує організовувати своє подальше життя в разі виписки з Лікарні, пояснив, що планує вдома дивитись телевізор тощо. На уточнююче запитання суду, яким чином він планує організовувати власний побут, зазначив, що йому буде допомагати його троюрідний брат ОСОБА_4 , який обіцяв приходити до нього до квартири та доглядати його. На уточнююче запитання суду ОСОБА_1 зазначив, що знає тільки ім`я троюрідного брата. Прізвище та по батькові брата, його місце проживання йому невідоме. До цієї госпіталізації він брата ніколи не зустрічав та не знав, що в нього є троюрідний брат. Про те, що особа на ім`я ОСОБА_4 є його троюрідним братом, він знає зі слів самого ОСОБА_4 , який йому це повідомив, коли нещодавно почав його відвідувати в лікарні та пропонувати виписатись звідти.

Суд, заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

Як вбачається із супровідного листка № 2449/204, ОСОБА_1 12.08.2019 року був доставлений до Лікарні бригадою швидкої медичної допомоги з квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з попереднім діагнозом: шизофренія.

Згідно акту психіатричного огляду особи, госпіталізованої до психіатричної лікарні у примусовому порядку згідно ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» № 21/302 від 15.01.2020 року, складеного комісією лікарів Лікарні, ОСОБА_1 страждає на тяжкий психічний розлад у формі шизофренії параноїдної форми безперервного типу перебігу, в результаті чого представляє безпосередню небезпеку для себе та оточуючих (постійні галюцинації, агресивна поведінка, повна відсутність критики до хвороби), виявляється безпорадним (неможливість забезпечити себе на елементарно біологічному та соціальному рівні). Потребує продовження стаціонарного лікування та примусової госпіталізації в психіатричний стаціонар згідно ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу».

З вказаного акту також вбачається, що ОСОБА_1 психічно хворий з 2013 року, коли вперше був у відділенні первинного психотичного епізоду. Симптоматика прогресувала, неодноразово знаходився на лікуванні в 14 відділенні. В останній час прогресує негативна симптоматика, відірваність від реальності, агресивна поведінка, не може себе обслуговувати, ходить в нижній білизні взимку по вулиці, вигукує незрозумілі фрази неіснуючою мовою. Остання госпіталізація в 2018 році. Теперішня госпіталізація з 12.08.2019 року, доставлений психіатричною бригадою швидкої допомоги з рапортом поліції (припинив вживати ліки, став агресивним та неадекватним, б`є людей, намагався підпалити квартиру). Психічний стан при надходженні у відділення контакту доступний формально, орієнтований вірно, на запитання відповідає охоче, але неадекватно, сам з собою розмовляє, постійно відволікається. Сміється, підтверджує, що постійно чує голоси, розмовляє з ними, радиться, тривожний, паралогічний, усвідомлення хвороби відсутнє. Поступово в результаті проведеного лікування стан поліпшився, але залишається нестійким, потребує постійного цілодобового догляду, контролю прийому медикаментів. В період перебування у відділенні 04.10.2019 року отримана електронна довідка про те, що померла мати хворого. До середини грудня 2019 року хворого ніхто не відвідував, станом здоров`я не цікавився. Потім став приходити громадянин, який назвався троюрідним братом, поводиться неадекватно, налаштовує пацієнта на неприймання ліків, створює своєю поведінкою конфлікти в відділенні, погрожує, викликає поліцію, що негативно відображається на стані пацієнта. 15.01.2020 року знову закликав хворого відмовитися від лікування, на зауваженні персоналу реагував агресією, погрозами.

Частиною другою ст. 27 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що виключно компетенцією лікаря-психіатра або комісії лікарів-психіатрів є встановлення діагнозу психічного розладу, прийняття рішення про необхідність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку або надання висновку для розгляду питання, пов`язаного з наданням психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Згідно ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: е) законне затримання психічнохворих.

Відповідно до ч. 3ст. 13 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа може бути госпіталізована до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону.

Згідно ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані у справі докази як окремо, так і в їх сукупності та взаємозв`язку в цілому, суд приходить до висновку щодо наявності у ОСОБА_1 тяжкого психічного розладу, який обумовлює його безпосередню небезпеку для себе та оточуючих, а також його неспроможність самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність, та необхідності лікування ОСОБА_1 виключно в стаціонарних умовах.

Доводи ОСОБА_1 щодо відсутності підстав для госпіталізації суд не може визнати обґрунтованими, оскільки вони спростовуються сукупністю досліджених судом доказів. Так, вказані доводи спростовуються пояснення представника Лікарні, даними акту психіатричного огляду особи.

У суду відсутні підстави ставити під сумнів компетенцію та висновки лікарів-психіатрів щодо наявності у ОСОБА_1 тяжкого психічного захворювання, внаслідок якого він представляє безпосередню небезпеку для себе та оточуючих, крім того, неспроможний самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність, та потребує в зв`язку з цим стаціонарного лікування.

Оцінюючи доводи ОСОБА_1 щодо наявності троюрідного брата на ім`я ОСОБА_4 , який готовий йому допомагати та доглядати його після виписки з Лікарні та повернення ОСОБА_1 до своєї квартири, суд враховує таке. Як встановлено судом з пояснень ОСОБА_1 , він крім імені зазначеної особи « ОСОБА_4 » будь-якою іншою інформацією про вказану особу не володіє, раніше, тобто до грудня 2019 року, з ним був незнайомий, про родинні відносини між ними знає виключно зі слів ОСОБА_4 , який нещодавно став його відвідувати в Лікарні.

За таких обставин суд не може визнати обґрунтованими доводи ОСОБА_1 щодо можливості останнього самостійно задовольняти свої основні життєві потреби в разі виписки з Лікарні.

Враховуючи наведене, наявні передбачені законодавством України підстави для госпіталізації ОСОБА_1 до Лікарні у примусовому порядку.

Керуючись ст. 2, 76-80, 89, 258-259, 263-265, 268, 273, 293, 294, 341-342, 354 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Заяву Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» про госпіталізацію ОСОБА_1 до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку - задовольнити.

Застосувати відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , госпіталізацію до Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня №3» (місцезнаходження: м. Харків, вул. Академіка Павлова, 46, ) у примусовому порядку на строк протягом часу наявності підстав, за якими було проведено госпіталізацію, але не більше ніж на 6 місяців.

Рішення суду підлягає негайному виконанню. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Московський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених участині другійстатті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 28.01.2020 року.

Суддя Д.А. Крівцов

Присяжні: Л.В. Тулупова

О.В. Гершаннік