Справа № 490/8025/18
н/п 2/490/1232/2019
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2020 року м. Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва

в складі головуючого судді Чулуп О.С.

при секретарі Балдич Х.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 22.05.2018 року близько 09 год. 30хв. ОСОБА_2 , керуючи транспортним автомобілем марки «ВАЗ 2107», д/н НОМЕР_1 рухався в Центральному районі м. Миколаєва по вул.. 68 Десантників в районі будинку №2. Позивач зазначив, що перед початком руху заднім ходом, відповідач не впевнившись в безпечності свого маневру допустив наїзд на припаркований транспортний засіб марки «ЗАЗ 110247», д/н НОМЕР_2 , внаслідок чого транспортний засіб позивача отримав механічні пошкодження, а саме пошкоджена ліва частина передньої двері та ліве крило автомобіля. 17.07.2018р. постановою Корабельного районного суду міста Миколаєва ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Враховуючи вищевикладене, позивач просить стягнути з відповідача матеріальну та моральну шкоду.

Позивач в судовому засідання позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задоволити в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі з підстав наведених у відзиві на позов. Відповідач зокрема вказав, що позивач за відшкодуванням шкоди повинен звернутися до страховика, в якого була застрахована цивільно-правова відповідальнысть відповідача як власника транспортного засобу.

Суд, дослідивши матеріали справи, давши оцінку доказам, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Судом досліджено постанову Корабельного районного суду м.Миколаєва від 17.07.2018р. згідно якої ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. Судом встановлено, що 22.05.2018р. близько 09год.30хв. ОСОБА_2 , керуючи транспортним автомобілем марки «ВАЗ 2107», д/н НОМЕР_1 , рухався в Центральному районі м.Миколаєва по вул.68 Десантників в районі будинку № 2, заднім ходом, не впевнився в безпечності свого маневру та допустив наїзд на припаркований транспортний засіб марки «ЗАЗ 110247», д/н НОМЕР_2 , внаслідок чого транспортний засіб ЗАЗ 110247 (транспортний засіб позивача) отримав механічні пошкодження.

Судом досліджено рахунок-фактура №СЧ-0000457 від 10 липня 2018 року згідно якого вартість ремонтних робіт автомобіля марки «ЗАЗ 110247, д/н НОМЕР_3 становить 8186 грн., що включає в себе вартість робіт 3633,33грн., та вартість запчастин 3188,34грн., ПДВ 1364,33 грн.

Суд приходить до висновку, про часткове задоволення вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди, оскільки суд бере до уваги лише пряму дійсну шкоду без податку на додану вартість, оскільки податок не входить до збитків завданих позивачу пошкодженням автомобілю.

Щодо доводів відповідача про обов?язок відшкодувати шкоду страховиком, то суд такі доводи відповідача відкидає з огляду на позицію ВСУ викладену в постанові від 14.02.2018р. по справі №№ 754/1114/15-ц. В даному рішенні ВСУ вказав наступне.

Відповідно до частин першої та другої ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За загальним правилом, відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до ст.999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 01.07.2004р. №1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (статті 9,22-31,35,36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування.Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Право потерпілого на відшкодування за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб.Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування в деліктному зобов`язанні.

Відповідачу як потерпілому в дорожньо транспортній пригоді належить право вимоги в обох видах зобов`язань деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування, або шляхом звернення до страховика, в якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст.1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов`язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди.У такому випадку особа, яка завдала шкоди й цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, у розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов`язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі ст.599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином.

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі ст.1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (стст.36, 37 закону №1961-IV). При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобов`язаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за ст.1194 ЦК України.

Таким чином, розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов`язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно зі ст.1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності.

Отже, позиція ВСУ полягає в тому що особа, яка є потерпілою в ДТПі у спорах про відшкодування шкоди, завданої особі джерелом підвищено небезпеки, право потерпілої особи на відшкодування завданих збитків реалізовується нею на власний розсуд, або ж шляхом пред`явлення позову безпосередньо до винної особи або до страхової компанії, цивільно-правову відповідальність в якій застраховано завдавачем такої шкоди.Тому суд не може відмовити позивачу у захисті його права на відщкодування завданої йому шкоди у той спосіб та від тієї особи яку визначив сам позивач як особа яка потірпіла від дій відповідача.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Частинами 3,4 ст.23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

За таких обставинах у відповідності до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Так, позивачем не надано обґрунтованих доказів того, що розмір комнесації завданої йому моральної шкоди відповідає величині 5000грн., а тому за такого суд приходить до висновку про те, що з урахуванням вимог розумності і справедливості, до стягнення підлягає компенсація моральної шкоди в розмірі 3000,00 грн.

Згідно ст.141 ЦПК з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Керуючись ст.ст. 23, 524,534,625,1166,1167 ЦК України, ст.ст. 5,10,13, 19, 76,81,137, 141, 258,

259, 264, 265, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 6821 (Шість тисяч вісімсот двадцять одну) грн. 67 коп. та 3000 (Три тисячі) грн. 00 коп. як компенсацію моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки передбачені ст.273 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд міста Миколаєва протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя