ПОСТАНОВА

Іменем України

30 січня 2020 року м. Кропивницький

справа № 386/1243/14-ц

провадження № 22-ц/4809/85/20

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Голованя А. М., Мурашка С. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє - адвокат Приймак Олександр Юрійович на заочне рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області (суддя Ярова Л. С.) від 21 січня 2015 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

27 жовтня 2014 року ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позову зазначається, що 30 серпня 2013 року за участю автомобіля «ВАЗ 21103» д.н.з. НОМЕР_1 , який належить на праві власності позивачу та автомобіля «Черрі», д.н.з. НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_2 сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок чого належний позивачу автомобіль отримав механічні пошкодження. Постановою Апеляційного суду м. Києва від 27 серпня 2014 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Висновком звіту №158 про оцінку належного позиву транспортного засобу марки ВАЗ 21102 номерний знак НОМЕР_3 , який надав ФОП ОСОБА_3 , встановлено вартість матеріального збитку станом на 18 липня 2014 року в результаті ДТП становить 15 278,69 грн. На виконання експертної оцінки майна суб`єкту оціночної діяльності ОСОБА_3 позивач сплатив 1000,00 грн. Загальна вартість відновлювального ремонту автомобіля склала 15718, 60 грн. Крім матеріальних збитків позивачу завдана моральна шкода, яку ним оцінено в 20 000 грн.

У зв`язку з зазначеним, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь відшкодування, а саме: 15780,60 грн - матеріальної шкоди, 1000,00 грн - вартість звіту про оцінку автотранспортного засобу, 20000,00 грн - моральної шкоди, а також просив витрати на правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн та судовий збір у розмірі 437,50 грн.

Короткий зміст рішення суду

Заочним рішенням Голованівського районного суду Кіровоградської області від 21 січня 2015 року позовні вимоги задоволено частково. Суд ухвалив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію за завдані збитки в сумі 16278,68 грн, за завдану моральну шкоду - 1000,00 грн, витрати на правничу допомогу - 1000,00 грн, судовий збір - 172,87 грн.

Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач довів факти заподіяння йому майнової та моральної шкоди, спричинених дорожньо-транспортною пригодою, яка настала з вини відповідача. Суд вважав, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню компенсація завданих збитків у розмірі, визначеному у звіті суб`єкта оціночної діяльності - 15 278,69 грн та витрати на виконання цієї оцінки - 1000,00 грн. Визначаючи позовну вимогу про моральну шкоду, суд вказав, що позивачу завдано душевного болю через пошкодження його майна, а адекватною сатисфакцією буде грошова компенсація у розмірі 1000,00 грн. Суд також поклав судові витрати позивача (витрати на правничу допомогу та судовий збір) на відповідача.

Ухвалою Голованівського районного суду Кіровоградської області від 05 вересня 2019 року заяву адвоката Приймака О. Ю., подану від імені і в інтересах ОСОБА_2 , про перегляд заочного рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 21 травня 2015 року залишено без задоволення.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що за твердженням відповідача суд порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, є недоведеними обставини, що мають значення для справи, які суд вважав доведеними. Зокрема, відповідач не був належним чином повідомлений про розгляд справи у зв`язку з чим був позбавлений можливості брати участь у розгляді справи судом. Крім того, його цивільно-правова відповідальність, як власника транспортного засобу «Черрі» номерний знак НОМЕР_4 , на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «ІНКОМСТРАХ» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності серії АЕ № 1822819, строк дії якого з 02 лютого 2013 року по 02 лютого 2014 року, а тому відповідальним за відшкодування завданої позивачу шкоди являється страховик. Звіт №158 про оцінку автотранспортного засобу марки ВАЗ 21102 номерний знак НОМЕР_1 не є допустимим доказом в розумінні ст. 66 ЦПК України. Крім того, суд першої інстанції не звернув увагу, що ДТП сталося 30 серпня 2013 року, а оцінку та огляд транспортного засобу позивача було здійснено майже через рік. Акт здачі-прийняття № ОУ-0000041 від 23 вересня 2014 року не являється достовірним доказом у справі. Також відповідач вважає, що у справі відсутні допустимі докази наявності та глибини моральних страждань позивача. Не погоджується відповідач і з рішенням суду щодо присудження з нього витрат на правничу допомогу так, як вважає, що позивач не довів свої витрати.

Узагальнені доводи і заперечень позивача на апеляційну каргу

Позивач не скористався своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, подати до суду письмовий відзив на апеляційну скаргу.

Обґрунтування розгляду справи за правилами письмового провадження

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 176 ЦПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, чи оспорюванню сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Як вбачається з позовної заяви ціна позову становить 40218,10 грн, що є меншим ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1921 х 100 = 192100 грн).

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи і у такому випадку судове засідання не проводиться.

Суд першої інстанції встановив такі неоспорювані обставини:

30 серпня 2013 року о 21 год водій ОСОБА_2 , керуював автомобілем «Черрі», номерний знак НОМЕР_2 по автодорозі Р-06 45 км в напрямку м. Ульяновка на нерегульованому перехресті нерівнозначних доріг, виконуючи обгін, допустив зіткнення з автомобілем «ВАЗ 21103» номерний знак НОМЕР_1 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Апеляційного суду м. Києва від 27 серпня 2014 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, провадження по справі закрито у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Оскаржуване судове рішення частково не відповідає зазначеним вимогам.

Щодо доводів відповідача про порушення судом вимог процесуального законодавства

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (ч. 3 ст. 3 ЦПК України).

Суд першої інстанції розглянув цю справу за чинними на той час нормами ЦПК України в редакції 2004 року з відповідними змінами та доповненнями.

Суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи та ухвалив заочне рішення.

Умови проведення заочного розгляду справи були визначенні чинною на той час ст. 224 ЦПК України (2004). Зокрема, ч. 1 цієї статті Кодексу було передбачено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечив проти такого вирішення справи.

Отже, заочний розгляд справи можливий був за одночасної наявності кількох умов: відповідач повідомлений судом у належний спосіб і своєчасно про час, дату та місце розгляду справи, його неявка в судове засідання, відсутність заяви відповідача про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки не є поважними, позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

Таким чином, можливість заочного розгляду справи обумовлена обізнаністю відповідача про розгляд справи, його неявкою до суду без поважних на те причин та згодою позивача на заочний розгляд справи.

Згідно з ч. 1, 4 - 6 ст. 74 ЦПК України (2004) судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик, яка повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за три дні до судового засідання. Судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилаються поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому порядку. Особи, які беруть участь у справі, а також свідки, експерти, спеціалісти і перекладачі можуть бути повідомлені або викликані в суд телеграмою, факсом чи за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику.

За змістом частин 1, 2 ст. 76 ЦПК України (2004) судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручили, повертаються до суду.

У матеріалах справи міститься конверт з підкріпленим рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення, який був направлений судом на адресу відповідача ОСОБА_2 : АДРЕСА_1 , але повернутий поштовим відділенням на адресу суду з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання» (с. 68).

Повернення повістки про виклик до суду з причини «за закінченням терміну зберігання» не свідчить про належне повідомлення відповідача.

Суд першої інстанції у своєму рішенні вказав, що відповідач був викликаний в судове засідання за допомогою надіслання СМС-повідомлення.

Проте, всупереч ч. 6 ст. 74 ЦПК України (2004), в матеріалах справи відсутні докази фіксації направлення виклику за допомогою СМС-повідомлення, номер абонента телефонного зв`язку, якому направлено відповідне повідомлення, та його належність відповідачу.

За таких обставин колегія суддів не погоджується висновком суду першої інстанції, що відповідач був повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи.

Отже, відповідач не мав реальної змоги брати участь у судовому засіданні через невиконання судом вимог закону щодо належного повідомлення відповідача.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України (2017) порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Доводи апеляційної скарги відповідача щодо неналежного його повідомлення про розгляд справи є обґрунтованими.

За таких умов рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Щодо суті спору

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 на час виникнення спірних правовідносин позивач ОСОБА_1 являвся власником автомобіля марка і модель - ВАЗ модель 21102, 2002 року випуску, ідентифікаційний номер кузова: НОМЕР_6 , номерний знак НОМЕР_1 .

18 червня 2013 року ОСОБА_1 уклав з ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» договір - поліс № АС/1655051 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, яким застрахував свою цивільно-правову відповідальність за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації автомобіля марка і модель - ВАЗ модель 21102, 2002 року випуску, ідентифікаційний номер кузова: НОМЕР_6 , номерний знак НОМЕР_1 (с. 44).

Згідно з постановою Апеляційного суду міста Києва від 27 серпня 2014 року (с. 15), яка на підставі ч. 6 ст. 82 ЦПК України (2017) має преюдиційне значення для судового розгляду цієї справи, 30 серпня 2013 року близько 21 години 00 хвилин на 43-му км автодороги Р-06 водій ОСОБА_2 , який керував автомобілем «Черрі» номерний знак НОМЕР_2 в напрямку смт Ульяновка, порушив припис підпункту «а» пункту 14.6 Правил дорожнього руху України, а саме: на нерегульованому перехресті нерівнозначних доріг виконав обгін і допустив зіткнення з автомобілем ВАЗ 21103, номерний знак НОМЕР_1 , який виконував поворот ліворуч, внаслідок чого обидва автомобілі отримали механічні пошкодження.

Ці обставини сторонами визнаються.

Отже, судом встановлено, що належний позивачу автомобіль отримав механічні пошкодження внаслідок взаємодії з автомобілем, яким керував відповідач.

Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України діяльність з використання, зберігання та утримання транспортних засобів являється джерелом підвищеної небезпеки.

Пунктом 1 частини 1 статті 1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Оскільки вина ОСОБА_2 у заподіянні шкоди майну ОСОБА_4 є доведеною, а наявність вини позивача навпаки не встановлена, то обов`язок з відшкодування завданої шкоди покладається на винну особу, тобто відповідача.

Заперечуючи проти пред`явленого позову, відповідач посилався на те, що він не являється належним відповідачем так, як його цивільно-правова відповідальність на час ДТП була застрахована ПрАТ «СК «ІНКОМСТРАХ» на підставі полісу АЕ № 1822819, а тому, відповідно до положень ст. 1194 ЦК України та Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», належним відповідачем являється страховик.

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Кропивницького апеляційного суду відхиляє цей аргумент відповідача виходячи з такого.

Дійсно, згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

В Україні страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов`язковим. Такі правовідносини регулюються Законом України від 01 липня 2004 року № 1961-ІV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-ІV).

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (ст. 6 Закону № 1961-ІV).

Відповідно до змісту статей 10, 17 цього Закону № 1961-ІV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється на підставі договору.

Згідно з п. 22.1. ст. 22 Закону № 1961-ІV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Отже, лише на підставі чинного на час настання страхового випадку договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та у встановлених договором межах страховик зобов`язаний здійснити виплату потерпілому страхового відшкодування за заподіяну внаслідок ДТП шкоду.

Цивільне судочинство ґрунтується, зокрема, на принципі змагальності сторін відповідно до якого учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (п. 4 ч. 3 ст. 2, ст. 12, ст. 81 ЦПК України).

Посилаючись на ту обставину, що на час ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована, він зобов`язаний був довести істинність такого твердження, надавши суду відповідний письмовий доказ: страховий поліс АЕ № 1822819.

Проте, такий доказ до апеляційної скарги відповідач не додав і причину не вчинення ним цієї дії суду не повідомив.

Матеріали справи не містять страхового поліса, на який посилався відповідач, як і загалом не містять будь-яких відомостей про існування такого договору між відповідачем і будь-яким страховиком.

Отже, суд вважає, що твердження відповідача про його неналежність внаслідок існування зобов`язання ПрАТ «СК «ІНКОМСТРАХ» з відшкодування завданої позивачу шкоди є недоведеним, а посилання на норми ст. 1194 ЦК України та Закон № 1961-ІV безпідставні.

Безпідставним є також посилання відповідача на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду по справі ЄУН 755/18006/15-ц, викладений у постанові від 04 липня 2018 року, оскільки обставини тієї справи є відмінними від обставин у цій справі так, як в тій справі судами встановлено факт існування чинного договору страхування.

У зв`язку з цим суд вважає, що позивач обґрунтовано пред`явив свої вимоги до відповідача.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Наявність між сторонами по цій справі деліктних правовідносин підтверджується сукупністю наданих позивачем доказів.

Згідно зі ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до частин 1 - 3 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відшкодування збитків є однією із форм цивільно-правової відповідальності, яка вважається універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України.

Під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо пов`язані з відновленням порушеного права, тобто без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення особою свого порушеного права

Правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб`єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів унормовано Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Звітом про оцінку автотранспортного засобу № 158 від 24 вересня 2014 року з додатками (с. 19 - 33), складеного оцінювачем - інженером-механіком ОСОБА_3 , який має кваліфікацію оцінювача автотранспортних засобів та зареєстрований в Державному реєстрі оцінювачів, вбачається, що вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу марки ВАЗ21102 номерний номер НОМЕР_1 в результаті ДТП станом на 18 липня 2014 року складає 15278,69 грн без врахування ПДВ.

Під час оцінки оцінювач врахував коефіцієнт фізичного зносу деталей, вузлів і агрегатів, які підлягають заміні, та не враховано втрати товарної вартості.

Вказаний звіт являється письмовим доказом, який відповідає вимогам статей 77 - 80 ЦПК України.

Та обставина, що технічний огляд транспортного засобу на предмет виявлення пошкоджень, пов`язаних з ДТП, та їх наступна оцінка проведені оцінювачем 18 липня 2014 року, а звіт про оцінку складено 24 вересня 2014 року не спростовує достовірність цього доказу.

Заперечення відповідача проти цього доказу ґрунтуються на його внутрішніх сумнівах, а не на конкретних вказівках на неправильність висновків оцінювача чи порушення процедур проведення оцінки.

Інших доказів (рецензії звіту про оцінку, висновку експерта чи ін..) на спростування наданого позивачем звіту про оцінку вартості матеріального збитку відповідач не надав.

Щодо наданих позивачем документів про вартість виконаного ФОП ОСОБА_5 ремонту автомобіля ВАЗ номерний знак НОМЕР_1 (с. 34 - 39), а саме: квитанції про сплату коштів, акт здачі-приймання робіт, калькуляція вартості відновлювального ремонту автомобіля, то вони не являються достовірними. По-перше, в акті № ОУ-0000041 (с. 36) не вказано конкретний перелік виконаних робіт по ремонту та заміні деталей, вузлів чи агрегатів і вартість кожного з них; по-друге, цей документ, який став підставою для сплати позивачем коштів в сумі 15718,60 грн, містять суперечності щодо включення або не включення у цю суму податку на додану вартість (ця сума двічі зазначена в акті: один раз із урахуванням ПДВ, а інший раз - без ПДВ).

Колегія суддів вважає, що є доведеним розмір матеріального збитку в сумі 15278,69 грн без врахування ПДВ, як це передбачено у звіті про оцінку автотранспортного засобу.

Крім того, виходячи з принципу повного відшкодування завданої шкоди, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню вартість сплачених позивачем послуг оцінювача в сумі 1000 грн, оскільки такі витрати були необхідними для визначення розміру завданої шкоди (с. 17,18).

Надані позивачем докази відповідачем не спростовані, інший розмір майнової шкоди ним не доведено.

Згідно із частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною 1 статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає , зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна (п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України).

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Оскільки судом встановлено факт винних дій відповідача, які спричинили пошкодження належного позивачу транспортний засіб, то доводи останнього про наявність душевних страждань є обґрунтованими.

Аргументи відповідача про не доведення позивачем факту заподіяння йому морального шкоди є явно безпідставні.

Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує обставини, передбачені ч. 3 ст. 23 ЦК України, та вважає, що розмір компенсації має становити 1000 грн. При цьому суд також приймає до уваги, що такий самий розмір компенсації був визначений судом першої інстанції і з ним позивач погодився.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

У зв`язку з тим, що у справі наявні підстави для обов`язкового скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог, а тому вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню частково.

Про судові витрат

Згідно з п.п. «в» ч. 4 ст. 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Принцип розподілу судового збору закріплений у ч. 1 ст. 141 ЦПК України, а саме: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України.

Враховуючи, що апеляційний суд частково задовольняє вимоги позивача, то витрати сторін на сплату судового збору розподіляються між ними пропорційно.

Матеріалами справи підтверджується, що за подачу до суду позову позивач сплатив судовий збір у розмірі 437,00 грн, а відповідач сплатив за подачу апеляційної скарги судовий збір у розмірі 656,25 грн.

Враховуючи розмір задоволених позовних вимог з відповідача присуджується судовий збір в сумі 172,60 грн, а з позивача - 397,00 грн.

При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат (ч. 10 ст. 141 ЦПК України).

У зв`язку з цим позивач зобов`язаний сплатити на користь відповідача різницю - 224,40 грн.

Оскільки сторони не надали докази оплати своїх витрат на правничу допомогу, суд не здійснює їх розподіл.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_2 , від імені якого діє представник - адвокат Приймак Олександр Юрійович, задовольнити частково.

Заочне рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 21 січня 2015 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової і моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_7 ) відшкодування завданих збитків в сумі 16278 (шістнадцять тисяч двісті сімдесят вісім) грн 68 коп,

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_7 ) відшкодування моральної шкоди у розмірі 1000 (одна тисяча) грн.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_7 ) судові витрати у розмірі 224 (двісті двадцять чотири) грн 40 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 3 ст. 394 ЦПК України.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді: А. М. Головань

С. І. Мурашко