Справа № 450/1968/18 Провадження № 2/450/410/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" лютого 2020 р. Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Мельничук І. І.

при секретарі Блистів М. Р.

представника позивача Яцина Ю. Б.

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Пустомити цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» інтересах якого діє Савіхіна Анастасія Миколаївна до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

позивач звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, судові витрати просить покласти на відповідача. Свої вимоги мотивує тим, що 03.06.2014 року відповідач звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву, згідно якої отримав кредит в розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту, відповідач при укладенні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Стверджує, що відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором не виконав, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем у загальному розмірі 63158,62 грн. На підставі наведеного змушений звернутись в суд для захисту свого майнового права та інтересу. Подав клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та у його відсутність, не заперечує щодо ухвалення судом заочного рішення.

07.02.2019 судом скасоване заочне рішення рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 серпня 2019 року (справа № 450/1968/18) та призначено справу до судового розгляду.

Представник відповідача у поданому відзиві на позовну заяву позов заперечила повністю, зазначивши, що заперечує проти стягнення з відповідача заборгованості, оскільки останній не укладав з позивачем жодних кредитних договорів. Єдиним документом, в якому згадується надання йому кредиту в розмірі 2 000 грн. є позовна заява, яка доказом не являється. Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, яка міститься в матеріалах справи не може свідчити про отримання ним кредитних коштів, так як в такій відсутні будь які відомості про те, що відповідач просить надати йому кредитні кошти та те, що така анкета заповнюється з метою одержання кредиту. Звертає увагу суду на те, що на підтвердження позовних вимог банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/, однак такий доказ вважає неналежним, оскільки не свідчить, що умови надання банківських послуг були укладені саме такого змісту, які позивач вважає узгодженими. Просить відмовити в задоволенні позову, застосувати наслідки нікчемного правочину відповідно до ст. 216 ЦК України та стягнути з позивача на його користь документально підтвердженні понесені ним судові витрати. Крім того, представник відповідача подала заяву, в якій просить застосувати строки позовної давності.

Представник позивача подав відповідь на відзив та письмові пояснення, в яких зазначає, що твердження відповідача не відповідають дійсності, оскільки відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг із зазначенням персональних даних, адреси проживання, та іншої інформації необхідної для отримання кредитної картки. Підписавши таку заяву банк та відповідач приєдналися та зобов`язалися виконувати умови, викладені в Умовах та правилах надання банківських послуг, Тарифах банку, оскільки такі в сукупності складають Договір про надання банківських послуг. При укладенні договору сторонами були обумовлені усі істотні умови. На підтвердження суми заборгованості за кредитним договором банком подано розрахунок заборгованості, який відповідачем не спростовано та з якого вбачається, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт, відповідач користувався наданими коштами (отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунок через термінали в касах магазинів). Просить задоволити позовні вимоги банку в повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, надав пояснення аналогічні наведеним у позовній заяві та відповіді на відзив, просить позов задоволити.

Представник відповідача позов заперечила, з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив.

Заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

У відповідності до вимог ст. ст. 12, 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Як передбачено статтею стаття 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

На підтвердження позовних вимог позивачем подано анкету-заяву підписану 03.06.2014 року ОСОБА_2 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, які в сукупності складають Договір про надання банківських послуг.

З наявного в матеріалах справи розрахунку, заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором станом на станом на 30.04.2018 року становити у загальному розмірі 63158,62 грн., з яких 5207,16 грн. заборгованість за кредитом та 51267,72 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом за період з 03.06.2014 року по 30.04.2018 року, 3200,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи: 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 2983,74 грн. штраф (процентна складова).

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду (постанова від 03 липня 2019 року, справа №342/180/17, провадження № 14-131цс19) прийшла до висновку, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приват Банку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, не містять підпису боржника, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Крім того, Великою Палатою Верховного Суду звернуто увагу на те, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (03.06.2014 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (25.08.2018 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Згідно з ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про надання кредиту, сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Крім того, як вбачається із анкети-заяви б/н від 03.06.2014 року у такій не зазначено, яку саме із перелічених у ній послуг обрав ОСОБА_2 , а відтак чи виявив бажання відповідач оформити на своє ім`я кредитний договір, про що свідчить відсутність відповідної відмітки. Відміток про отримання картки «Універсальна» чи інших кредитних карток вказана анкета-заява не містить. Не містить така і жодних відомостей у графі анкети-заяви «кредитний ліміт», що свідчить про необумовленість сторонами жодних розмірів кредитних коштів, які мав би отримати відповідач.

Суд критично оцінює довідку позивача №30.1.0.0/2-20180619/619 від 20.05.2019 р., у якій зазначено про отримання відповідачем двох кредитних карток № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , оскільки такі відомості не підтверджені жодними об`єктивними даними. Позивачем не надано суду жодних доказів, які б засвідчували факт отримання відповідачем вказаних карток (розписок, тощо), а факт їх отримання не визнається відповідачем.

Представником відповідача у ході розгляду справи заявлено клопотання про застосування строку позовної давності до заявлених позовних вимог, оскільки позивачем строки звернення до суду пропущено.

Однак, з огляду на вищенаведене, суд вважає, що таке клопотання не підлягає до задоволення, оскільки за змістом статей 256, 267 ЦК України суд може відмовити в позові через сплив без поважних причин строку звернення до суду лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим; у разі безпідставності позовних вимог і спливу строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Право на справедливий суд та доступ до правосуддя визначено також у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 04.XI.50).

Відповідно до ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Виходячи з засад диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Окрім того, згідно положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позов необґрунтований, непідтверджений доказами, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі.

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в позові інші судові витрати пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.

З наданих суду документів, зокрема, договору про надання правової допомоги, копій меморіальних ордерів та фіскальних чеків, судом встановлено, що сума понесених відповідачем витрат, пов`язаних з професійною правничою допомогою у даній справі, складає 7416,77 грн., а тому така підлягає стягненню з позивача на користь відповідача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 133, 141, 263 - 265 ЦПК, суд, -

в и р і ш и в :

в задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» інтересах якого діє Савіхіна Анастасія Миколаївна до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» зареєстроване місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1д, ідентифікаційний код юридичної особи: 14360570, МФО 305299) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) 7416,77 (сім тисяч чотириста шістнадцять гривень 77 копійок) гривень понесених судових витрат.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст судового рішення складено 28 лютого 2020 року.

СуддяІ. І. Мельничук