Справа № 539/3930/20
Провадження № 2/539/1314/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2020 року Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

у складі: головуючого судді Даценка В.М.,

за участю секретаря Джадан І.В.,

представника позивача Кравець Т.П.,

відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Лубни в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Виконавчого комітету Лубенської міської ради в особі Служби у справах дітей Органу опіки та піклування в інтересах неповнолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач Виконавчий комітет Лубенської міської ради в особі Служби у справах дітей Органу опіки та піклування в інтересах неповнолітніх ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, мотивуючи тим, що на обліку Служби у справах дітей виконавчого комітету Лубенської міської ради перебувають малолітні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як діти, що перебувають у складних жіттєвих обставинах.

Діти виховуються у дитячому соціально-реабілітаційному центрі «Надія», куди були влаштовані ще 04.10.2019 року, після випадку з пожежею у будинку де вони мешкали, і яка виникла з вини батьків.

З моменту влаштування дітей у Центр і до цього часу батьки не створили належних умов для проживання, розвитку дітей, матеріальної допомоги на їх утримання не надають, здоров`ям, успіхами та долею дітей, а також їх фізичним та духовним розвитком не цікавляться, відвідують рідко і перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, тобто ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків.

Відповідачі не працюють, в центрі зайнятості на обліку не перебувають, зловживають спиртними напоями і на неодноразові бесіди та попередження про наслідки невиконання батьківських обов`язків не реагують.

Відсутність юридично підтвердженого статусу малолітніх дітей породжує невизначеність у їх правах.

Позивач просив суд позбавити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 батьківських прав щодо їх малолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В судовому засіданні представник позивача в особі ОСОБА_7 позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні.

Відповідач ОСОБА_1 щодо задоволення позову заперечувала.

Відповідач ОСОБА_2 щодо задоволення позову заперечував, пояснивши, що в даний час він влаштувався на роботу і намагається виконувати свої батьківські обов`язки по відношенню до дітей.

Заслухавши учасників судового процесу, свідка ОСОБА_8 , дослідивши матеріали справи, оцінивши, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Встановлено, що батьками малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвами про народження дітей (а.с.7-8).

Згідно наказів начальника Служби у справах дітей виконкому Лубенської міської ради від 07.10.2019 року №№26/19, 27/19, неповнолітніх ОСОБА_3 , 2009 року народження та ОСОБА_4 , 2010 року народження взято на облік у Службі в справах дітей після проведення обстеження умовї їх проживання (а.с.27-28).

У зв`язку з неналежними умовами для проживання, згідно акту обстеження умов проживання родини (а.с.24), неповнолітні діти 04.10.2019 року влаштовані до дитячого соціально-реабілітаційного центру «Надія», де перебувають по даний час (а.с.17), оскільки за місцем їх постійного проживання відповідачі не створили належних умов для дітей.

Згідно довідки Лубенського дитячого соціально-реабілітаційного центру «Надія», відповідачі періодично відвідують своїх дітей, однак, матеріальної допомоги на їх утримання не надають (а.с.17).

Малолітні діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є учнями 6-А та 5-А класів відповідно, Лубенської ЗОШ №10 (а.с.22-23).

Як вбачається з характеристик на неповнолітніх ОСОБА_9 та ОСОБА_4 , а також актів участі батьків у вихованні дітей, складених адміністрацією Лубенської ЗОШ №10, відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 цікавляться навчанням дітей по телефону, іноді відвідували батьківські збори (а.с.18-21).

За місцем проживання відповідачі характеризуються посередньо (а.с.11-12).

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснила, що відповідач влаштувався на роботу, намагається вилікуватись від алкоголізму, проводить у будинку ремонт і він дуже любить своїх дітей, які, в свою чергу, дуже люблять батька.

Згідно Висновку Служби у справах дітей виконкому Лубенської міської ради №01-19/339 від 18.11.2020 року (а.с.5-6), вважається доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по відношенню до їх малолітніх дітей: сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до ч. 3 ст.51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтями 11, 12 Закону України "Про охорону дитинства", передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Предметом цього спору є позбавлення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 батьківських прав щодо малолітніх дітей: ОСОБА_9 та ОСОБА_4 .

За правилами ст.9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною, або не піклуються про неї, або проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно із ч.1 ст.164 СК мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують тощо), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

На сьогоднішній день у міжнародному праві існує широкий консенсус на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, які стосуються дітей, першочергове значення повинні мати найкращі інтереси дитини

Так, пунктами 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.89, ратифікованої Верховною Радою 27.02.91, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Розкриваючи зміст даного принципу і підходи по його реалізації Комітет ООН з прав дитини в своїх Зауваженнях загального порядку № 14 (2013) про право дитини на приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню її інтересів (пункт 1 статті 3) сформулював такі підходи:

«Найкраще забезпечення інтересів дитини» - це право, принцип і правило процедури, які засновані на оцінці всіх елементів, що відображають інтереси дитини або дітей, в конкретних обставинах. При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини з метою прийняття рішення про застосування тієї чи іншої конкретної міри належить діяти в наступному порядку: по-перше, з урахуванням конкретних обставин справи слід визначити, в чому полягають відповідні елементи оцінки найкращих інтересів, наповнити їх конкретним змістом і визначити значимість кожного з них в співвідношенні з іншими; по-друге, з цією метою необхідно слідувати правилам, що забезпечує юридичні гарантії та належну реалізацію цього права (пункт 46).

Комітет вважає за доцільне скласти невичерпний, не субпідпорядкований перелік елементів, які могли б розглядатися при проведенні оцінки найкращих інтересів будь-якою особою, відповідальною за прийняття рішень, якій належить визначати найкращі інтереси дитини. Невичерпний характер переліку елементів означає, що можна вийти за його рамки і розглянути інші фактори, що мають відношення до конкретних обставин, в яких знаходиться та чи інша дитина або група дітей. Всі фігуруючи у переліку елементи повинні бути прийняті до уваги і зважені з урахуванням обставин кожного випадку. Перелік повинен служити конкретним керівництвом, забезпечуючи при цьому гнучкість (пункт 50).

У світлі цих міркувань Комітет вважає, що стосовно ситуації, яка розглядається доречними і такими, що підлягають врахуванню при оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини є такі елементи: погляди дитини; індивідуальність дитини; збереження сімейного оточення і підтримання відносин; піклування, захист і безпеку дитини; вразливе положення; право дитини на здоров`я; право дитини на освіту.

Слід підкреслити, що базова оцінка найкращих інтересів - це загальна оцінка всіх відповідних елементів, що визначають найкращі інтереси дитини, зі зваженою оцінкою значимості кожного з них в порівнянні з іншими. Не всі елементи актуальні в кожному випадку, і в різних випадках різні елементи можуть використовуватися по-різному. Зміст кожного елемента неминуче буде неоднаковим залежно від конкретної дитини і конкретного випадку, в залежності від виду рішення і конкретних обставин; те саме стосується і значущості кожного елемента в контексті загальної оцінки (пункт 80).

Повертаючись до обставин цієї справи, суд зазначає, що основним мотивом для позбавлення батьківських прав відповідачів позивач зазначає те, що вони не виконують своїх батьківських обв`язків, оскільки не створили для дітей належних умов для проживання, рідко цікавляться їх життям та розвитком, матеріальної допомоги на їх утримання не надають.

Однак, дослідивши матеріали справи, суд не знайшов доказів на підтвердження ухилення відповідачів від виховання своїх дітей. Так, наявні у справі матеріали свідчать про те, що подружжя ОСОБА_10 здійснювало догляд за своїми дітьми, що підтверджується відповідними довідками зі школи дітей, характеристиками за місцем їх проживання, актом обстеження умов проживання родини від 07.10.2019 року.

У справі відсутні докази того, що відповідачі перебували на обліку як сім`я, яка перебуває у складних життєвих обставинах, притягалися до відповідальності за неналежне виконання батьківських обовязків, вчиняли будь-які інші протиправні дії.

Також встановлено, що 07.10.2019 року в їх будинку трапилася пожежа і лише через ці обставини діти опинилися в ДСРЦ «Надія». В засіданні встановлено, що під час перебування у цьому закладі батьки відвідували дітей. Таким чином, основною причиною перебування в цьому закладі стала пожежа в їх будинку та відсутність коштів для швидкого відновлення помешкання та повернення туди дітей.

З цього приводу суд звертає увагу на те, що фінансова і матеріальна скрута або умови, прямо або виключно спровоковані такий нуждою, ніколи не можуть бути єдиною підставою для вилучення дитини з-під батьківського піклування, але повинні розглядатися в якості сигналу про необхідність надання необхідної допомоги сім`ї (Зауваження загального порядку № 14).

Однак, в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачам було надано відповідну допомогу.

Посилання позивача на те, що відповідачі зловживають алкогольними напоями не підтверджено допустими доказами. В свою чергу ОСОБА_1 не заперечив цього факту, однак зазначив, що наразі лікується від алкогольної залежності, змінив свій спосіб життя, влаштувався на роботу, в підтвердження чого надав довідку вих. 1/20/72 від 16.12.2020 року КП «Ритуалсервіс».

Враховуючи викладене, суд вважає недоведеним те, що відповідачі ухиляються від виконання батьківських обовязків.

При цьому сам факт активної позиції відповідачів, висловленої ними в спорі щодо позбавлення батьківських прав, свічить про їх зацікавленість у вихованні дітей.

Насамкінцеь суд зазначає, що при позбавлення відповідачів батьківських прав важливим є питання, яким чином таке рішення змінить існуючу ситуацію в бік покращення «положення дітей» та сприятиме реалізації їх інтересів. Зокрема, вплине на обставини щодо виховання і розвитку дітей, створить додаткові умови щодо їх безпечного виховання, захисту їх здоров`я, сприятиме захисту їх прав взагалі.

Представник позивача не навела в судовому засіданні відповідних обставин.

Очевидно, що такий захід не змінить ситуацію на краще, разом із тим, матиме суттєві негативні наслідки для дітей у вигляді розірвання сімейного оточення, припинення відносин з батьком і матір`ю та остаточного позбавлення їх піклування.

В цій ситуації важливим для суду є те, що батьки дітей бажають спілкуватися з ними, приділяють їм увагу, наразі, батько дітей влаштувався на роботу.

Враховуючи викладене, в цій ситуації суд не знаходить підстав для затосування такого крайнього заходу сімейно-правового характеру.

Така позиція за схожих обставин була висловлена Верховним Судом в постанові від 15 травня 2019 року у справі №638/16622/17.

На підставі викладеного, суд вважає позовні вимоги такими, що не підтверджені належними та допустимими доказами, а тому задоволенню не підлягають.

Враховуючи приписи ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із відмовою у задоволенні позову, судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 4,5,10,11,12,13,82,89,263-265, 352,354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Виконавчого комітету Лубенської міської ради в особі Служби у справах дітей Органу опіки та піклування (юридична адреса: 37500, Полтавська область, м.Лубни, вул.Я.Мудрого,33) в інтересах неповнолітніх ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_2 (адреса місця проживання: АДРЕСА_3 ) про позбавлення батьківських прав відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, безпосередньо до Полтавського апеляційного суду або через Лубенський міськрайонний суд Полтавської області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 21.12.2020 року.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду В.М.Даценко