Житомирський апеляційний суд
Справа №296/940/19 Головуючий у 1-й інст. Сингаївський О. П.
Категорія 26 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів Миніч Т.І., Павицької Т.М.

з участю секретаря судового засідання Ковальської Я.В.,

розглянувши у судовому засіданні без повідомлення сторін по справі в м. Житомирі цивільну справу № 296/940/19 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 25 вересня 2019 року, яке ухвалене під головуванням судді Сингаївського О.П. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У лютому 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду із названим позовом, в обґрунтування вимог якого зазначило, що 06.05.2016 між ним та ОСОБА_1 укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт, за умовами якої останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 18278, 59 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом і кінцевим строком повернення кредитних коштів до 31.05.2017 шляхом підписання вказаної Генеральної угоди та анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. Сторони обумовили, що погашення заборгованості відповідачем здійснюється із 1 по 25 число кожного місяця.

Відповідач зобов`язання належним чином не виконував, а тому станом на 20.01.2019 має заборгованість в сумі 28449,58 грн., яка складається з: 11819,61 грн. заборгованості за кредитом; 2424,07 грн. - заборгованості по відсоткам за користування кредитом; 5000,12 грн. - заборгованості за пенею та комісією; 9205,78 грн. - штраф відповідно до пункту 2.2 Генеральної угоди.

Оскільки в добровільному порядку відповідач зобов`язання не виконав, позивач просив стягнути зазначену заборгованість по кредитному договору та судовий збір.

Заочним рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 25 вересня 2019 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості від 06.05.2016 року у розмірі 11819 (одинадцять тисяч вісімсот дев`ятнадцять) грн. 61 коп. - заборгованість за кредитом.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити нове судове рішення в цій частині про їх задоволення. Зокрема зазначає, що заборгованість виникла саме з Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, в якій чітко зазначені умови кредитування, щодо сплати процентів та штрафів, база їх нарахування, спосіб оплати та строки. Вказує, що нарахування пені за п. 2.8. Генеральної угоди передбачено в Умовах та правилах за кожен день прострочення, з якими відповідач ознайомився і погодився.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється без повідомлення учасників справи.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що 06.05.2016 між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості за кредитним договором від 12.05.2014 та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт, за умовами якої останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 18278, 59 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом і кінцевим строком повернення кредитних коштів до 31.05.2017 шляхом підписання вказаної Генеральної угоди та анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. Сторони обумовили, що погашення заборгованості відповідачем здійснюється із 1 по 25 число кожного місяця.

Пунктом 2.2 Генеральної угоди визначено розмір штрафу в розмірі 7497,9 грн. за порушення строку сплати кредитної заборгованості, який обраховується в строк визначений в тому числі Умовами та правилами надання банківський послуг.

У анкеті - заяві від 12.05.2014 зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця анкета - заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із "Умовами та Правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті, складає між банком та ним Договір приєднання у розумінні ч. 1 ст. 634 ЦК України.

При цьому зазначалось, що Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті Приватбанку, і позичальник зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку.

Згідно розрахунку позивача у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань відповідачем за вказаним кредитним договором станом на 20.01.2019 останній має заборгованість в сумі 28449,58 грн., яка складається з: 11819,61 грн. заборгованості за кредитом; 2424,07 грн. - заборгованості по відсоткам за користування кредитом; 5000,12 грн. - заборгованості за пенею та комісією; а також 9205,78 грн. штрафу відповідно до пункту 2.2 Генеральної угоди.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що стягненню підлягає лише заборгованість по тілу кредиту, який відповідач отримав у користування.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за відсотками, пені, комісії та штрафу, суд першої інстанції дійшов висновку, що ці складові кредитної заборгованості передбачені Генеральною угодою, проте порядок їх нарахування визначений Умовами та правилами надання банківських послуг, які не підписані відповідачем, а тому не є складовою кредитного договору.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "ПриватБанк").

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці Умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору неустойка поділяється на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до п. 2.1. Генеральної угоди від 06.05.2016 процентна ставка за користування кредитними коштами становить 0,833% в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, які мають бути сплачені у вказані в заяві та Умовах та правилах строки.

У Генеральній угоді наявні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання, які викладені в тому числі і в Умовах та правилах надання банківських послуг.

У своїй позовній заяві АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути із відповідача, крім заборгованості за кредитом, також заборгованість за відсотками за користування кредитом, пеню та штрафи.

Проте, аналізуючи положення Генеральної угоди, укладеної між сторонами 06.05.2016, в контексті наведених у ній норм закону (ст. 212, 611, 651 ЦК України), колегія суддів враховує, що підстави для нарахування процентів, пені, штрафів, зазначені в Генеральній угоді, прямо відсилають до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку як невід`ємної частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку від 12.05.2014, Генеральну Угоду від 06.05.2016, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, сплати процентів за користування кредитними коштами, стягнення пені та штрафів, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження N 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Отже в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві та Генеральній угоді домовленості сторін про сплату розміру складових кредиту надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ "ПриватБанк" дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Саме до такого правового висновку, на який обґрунтовано посилався суд першої інстанції, дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням меж перегляду справи в апеляційній інстанції, апеляційний суд вважає, що під час розгляду справи фактичні її обставини були встановлені судом першої інстанції на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження поданих доказів в їх сукупності, висновки суду відповідають цим обставинам і їм дана належна правова оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення. Доводи, наведені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 25 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуючий Судді