ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1967/20 Справа № 172/1050/19 Суддя у 1-й інстанції - Битяк І. Г. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.,

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Черкас Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що 22 січня 2019 року вона звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання батьківства, оскільки останній відмовлявся сплачувати аліменти на утримання їх доньки. Рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 30 липня 2019 року ОСОБА_1 визнано батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що був зроблений відповідний запис у свідоцтві про її народження. Дитина проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач є фізичною особою-підприємцем, має значні доходи, однак матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Вважає, що може розраховувати на стягнення аліментів за минулий час - з 22 січня 2019 року, тобто з дня пред`явлення позову про визнання батьківства і до повноліття дитини. Тому просила суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, з 22 січня 2019 року, тобто з дня пред`явлення позову про визнання батьківства і до повноліття дитини.

Рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22 січня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України допущено негайне виконання рішення в межах суми платежів за один місяць. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 768,40 грн.

З таким рішенням, в частині визначення дати, з якої стягуються аліменти, не погодився позивач, звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне їх з`ясування, порушення норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати в цій частині та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні вказаних вимог позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обгрунтованість.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 30 липня 2019 року, яке набрало законної сили, відповідача ОСОБА_1 визнано батьком неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8, 9).

Дитина мешкає разом із матір`ю, що, зокрема, підтверджується довідкою виконкому Васильківської селищної ради, та перебуває на її утриманні. Вказана обставина відповідачем не заперечується (а.с.10).

Батько не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, є працездатним, отримує дохід.

Встановивши вказані обставини, відповідно до ст.ст. 180, 182, 183 СК України суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача про стягнення аліментів, та своїм рішенням стягнув із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно.

В цій частині рішення суду відповідачем не оскаржується.

Суд першої інстанції дійшов висновку про присудження аліментів не від дня пред`явлення позову про їх стягнення у справі, що переглядається - 09 вересня 2019 року, а за минулий час - починаючи з 22 січня 2019 року, що відповідає даті звернення позивача із позовною заявою про визнання відповідача батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Однак, з такими висновками суду погодитися не можливо, оскільки суд дійшов них через неправильне застосування норм матеріального права, що відповідно до ст. 376 ЦПК України, є підставою для зміни рішення суду у відповідній частині.

Згідно зі ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Частинами 1-3 ст. 181 СК України, визначено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Згідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ст.76 цього Кодексу доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За частинами 1, 2, 4 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 30 липня 2019 року, яке набрало законної сили, відповідача ОСОБА_1 визнано батьком неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8, 9).

Дитина мешкає разом із матір`ю, що, зокрема, підтверджується довідкою виконкому Васильківської селищної ради, та перебуває на її утриманні. Вказана обставина відповідачем не заперечується (а.с10).

Батько не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, є працездатним, отримує дохід.

Звернувшись до суду із вказаними позовними вимогами у даній справі про стягнення аліментів за минулий час, позивач посилалася на те, що 22 січня 2019 року вона звернулась до суду із позовною заявою про визнання відповідача батьком їх дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак і до цього часу ставила питання перед відповідачем про сплату аліментів на утримання дочки та вважала, що наявні правові підстави для стягнення аліментів з минулий час, починаючи з 22 січня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Однак, всупереч вимогам ст. 191 СК України та положенням т.ст. 12, 81 ЦПК України позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження того, що вона дійсно вживала заходів щодо отримання аліментів із вказаного періоду часу з відповідача, але не могла їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати.

Крім того, звернувшись до суду 22 січня 2019 року із позовною заявою про визнання ОСОБА_1 батьком дитини, позивач не заявляла позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини (а.с.8, 9).

Вказані обставини справи та вимоги закону залишились поза увагою суду першої інстанції.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2019 року змінити в частині визначення дати, з якої стягуються аліменти, та вказати, що стягнення аліментів проводиться від дня пред`явлення позову про стягнення аліментів, а саме - з 09 вересня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини змінити в частині визначення дати, з якої починається стягнення аліментів, вказавши починаючи з 09 вересня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді