Ухвала

17 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 707/2243/19

провадження № 61-17822ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Осіяна О. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 22 червня 2020 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 26 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» про стягнення не нарахованої оплати за працю понад установлені норми та суміщення посад,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом та просив стягнути з відповідача на його користь не нараховану оплату за відпрацьований понаднормовий час у розмірі 43 234 грн 31 коп., заробітну плату за час роботи за суміщенням посад у розмірі 634 156 грн; зобов`язати відповідача нарахувати за період з серпня 2010 року по березень 2019 року (включно) та сплатити на відповідний рахунок органу доходів і зборів за місцем обліку суму Єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - ЄСВ) у розмірі 22 %, нараховану на суму стягнуту судом у цій справі.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 22 червня 2020 року, залишеним без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 26 жовтня 2020 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, мотивовано тим, що позивачем не доведено факт його роботи в надурочний час, вихідні, святкові та неробочі дні, також факт його роботи за суміщенням на посаді інкасатора-водія автотранспортних засобів. Крім того, суди зазначили, що право на стягнення заборгованості по загальнообов`язковому платежу зі сплати ЄСВ позивачу не належить та він не має права звертатися до суду в інтересах податкового органу.

27 листопада 2020 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, що надійшла 01 грудня 2020 року, в якій заявник просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове судове рішення, яким його позов задовольнити.

Подана касаційна скарга не може бути прийнята судом касаційної інстанції до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження з огляду на наступне.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Так, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У випадку подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Отже, касаційна скарга ОСОБА_1 не відповідає зазначеним вище вимогам закону.

Так, заявник узагальнено посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, проте не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює розгляд питання про відкриття касаційного провадження.

Згідно з частиною другою статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 22 червня 2020 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 26 жовтня 2020 року залишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків касаційної скарги місячний строк, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. М. Осіян