У Х В А Л А

про вирішення питання про розподіл судових витрат

23.03.2020 м. Бар Вінницької області

Барський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Питель О.В.,

за участі секретаря судових засідань Ходи Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні питання про розподіл судових витрат у цивільній справі № 125/568/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про примусове вселення та зобов`язання не чинити перешкод,

УСТАНОВИВ:

Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 13.03.2020 було відмовлено у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про примусове вселення та зобов`язання не чинити перешкод повністю.

Після проголошення вступної та резолютивної частини рішення, відповідно до п. 5 ч. 7 ст. 265 ЦПК України, сторонам було роз`яснено, що докази щодо розміру витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи можуть бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, оскільки до закінчення судових дебатів у справі представник відповідача зробила про це відповідну заяву; у разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Відповідачу було встановлено п`ятиденний строк для подання відповідних доказів. Судове засідання для розгляду питання про розподіл судових витрат було призначене на 23.03.2020 (у зв`язку з відпусткою головуючого у справі судді).

Відповідачем не було подано додаткових доказів щодо судових витрат у строк, що був встановлений судом у рішенні від 13.03.2020.

У судове засідання з розгляду питання про розподіл судових витрат сторони та їх представники не з`явилися, про день, час та місце судового засідання сторони були повідомлені 13.03.2020 під час проголошення вступної та резолютивної частини рішення у справі № 125/568/19. Суд вважає можливим розглянути питання про розподіл судових витрат за відсутності учасників, оскільки останні мали можливість скористатися своїми процесуальними правами.

Дослідивши документи, що надані відповідачем та представником відповідача щодо понесених судових витрат відповідачем, суд виходить з такого.

Згідно з ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішенням Барського районного суду Винницької області від 13.03.2020 у справі № 125/568/19 у позові позивачеві ОСОБА_1 було відмовлено.

Оскільки позивач та відповідач звільнені від сплати судового збору, то з огляду на викладені положення процесуального закону, судові витрати відповідача підлягають компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Визначаючись щодо розміру витрат за надання професійної правничої допомоги, та щодо наявності підстав для їх відшкодування, суд виходить з такого.

На підтвердження судових витрат відповідача за надання професійної правничої допомоги до матеріалів справи надано письмовий розрахунок гонорару за надання правничої допомоги у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , копію прибуткового касового ордеру № 110 від 22.03.2019, довідку адвоката Іванової В.О. від 13.03.2020 про те, що ОСОБА_3 за прибутковим касовим ордером № 110 від 22.03.2019 внесла гонорар у сумі три тисячі гривень; довідку видано взамін квитанції.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Аналізуючи викладені вище норми права, слід зазначити, що підставою для відшкодування відповідних судових витрат - в даному випадку витрат на професійну правничу допомогу - є детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також відповідні докази на підтвердження таких витрат. Дані розрахунки повинні бути надані суду до закінчення судових дебатів. За відсутністю таких доказів, сторона має право подати їх до суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення, за умови наявності відповідної заяви, яка зроблена стороною до закінчення судових дебатів.

Суд ураховує позицію Верховного Суду, що висловлена з приводу даних правовідносин у постанові № 906/194/18 від 05.02.2019, відповідно до якої зі змісту законодавчих приписів слідує, що необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи, що можуть бути підтверджені належними фінансовими документами.

Надані суду документи (копія прибуткового касового ордеру та довідка) не є фінансовими документами, оскільки визначення поняття розрахункового документа наведено у ст. 2 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг".

Так, розрахунковий документ - документ встановленої форм та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрований у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну.

Згідно з п. 6 ст. 9 цього Закону реєстратори розрахункових операцій та розрахункові книжки не застосовуються при продажу товарів (крім технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту) (наданні послуг) фізичними особами - підприємцями, які відносяться відповідно до Податкового кодексу України до груп платників єдиного податку, що не застосовують реєстратори розрахункових операцій.

Отже, виходячи з вказаних норм Закону розрахунковим документом за надані послуги може бути розрахункова квитанція заповнена вручну, проте цей документ має бути встановленої форми та змісту.

Наказом Міністерства фінансів України від 21.01.2016 № 13 затверджено Положення про форму і зміст розрахункових документів, яке зареєстровано в Міністерстві юстиції України 11.02.2016 за № 220/28350. Установлені в цьому Положенні вимоги до змісту розрахункових документів визначають обов`язкові реквізити розрахункових документів. У разі відсутності в документі хоча б одного з обов`язкових реквізитів, а також недотримання сфери його призначення, такий документ не прийматиметься як розрахунковий (п. 3). Серед вимог до розрахункової квитанції, що визначені розділом IV цього Положення, міститься вимога про зазначення серії (чотири літери) та номеру (шість цифр), нанесені при виготовленні бланка квитанції.

Суд позбавлений можливості перевірити дотримання вказаних вимог при видачі квитанції, оскільки остання суду не була надана; надані документи не є фінансовими; крім того, сторонами разом з першою заявою по суті спору не було подано до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, що відповідно до положень ст. 134 ЦПК України також є підставою для залишення заяви про відшкодування витрат без розгляду, таким чином витрати на правову допомогу відшкодуванню не підлягають з причини недоведеності.

На підставі викладеного, керуючись ст. 134, 141, 259, 260, 265ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву відповідача ОСОБА_2 про компенсацію витрат на правову допомогу у цивільній справі № 125/568/19 за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, залишити без розгляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення через суд першої інстанції. Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя