Справа № 669/394/20
Провадження № 2/669/236/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2020 року смт.Білогір`я

Білогірський районний суд Хмельницької області

в складі :

головуючої - судді Бараболі Н.С.,

за участю секретаря Бульбах Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Білогір`я в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів та стягнення моральної та матеріальної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

22 квітня 2020 року ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (надалі АТ КБ «ПриватБанк»/Банк/відповідач) в якому просить:

- зобов`язати ПАТ КБ «ПриватБанк» усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні його грошовими коштами, що знаходяться на картковому рахунку № НОМЕР_1 , шляхом негайного розблокування вказаного рахунку;

- розірвати договір, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» про відкриття та обслуговування банківського карткового рахунку № НОМЕР_1 (Угода №SAMDNWFC6 від 26.09.2017 року) зі строком його дії до вересня 2021 року;

- стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 розміщені на картковому рахунку № НОМЕР_1 грошові кошти у розмірі 71163,07 грн., 3% річних у розмірі 1261,60 грн. та інфляційні витрати за період з 19.09.2019 року по 21.04.2020 року у розмірі - 1067,44 грн.;

- стягнути із ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 завдану моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн.

В обґрунтування позову вказав, що має у ПАТ КБ «ПриватБанк» рахунок № НОМЕР_1 , тип рахунку Картка «Універсальна» Mastercard. Станом на 18.09.2019 року доступний залишок на вказаному рахунку складав 71163,07 грн.

18.09.2019 року позивач, намагаючись виконати певні розрахунку з використанням вищезазначеного карткового рахунку отримав повідомлення, що вона заблокована. В той же день, з метою з`ясування підстав застосованих до нього обмежень, він звернувся до банківської установи. Співробітник банку повідомив йому, що він є спорідненою особою з публічним діячем, а саме з братом і для розблокування банківської картки йому потрібно пройти ідентифікацію (верифікацію) та надати відповідні пояснення щодо руху коштів по належному позивачеві картковому рахунку впродовж 2018-2019 років. Вказані пояснення ним банку надавались неодноразово.

Відмітив, що станом на момент звернення з позовом до суду щодо нього жодних кримінальних чи адміністративних проваджень з приводу підстав та порядку здійснення ним фінансових операцій правоохоронними органами не порушувалось, ухвал та постанов про арешт коштів судом чи виконавчою службою не приймалося, необхідні пояснення позивачем були надані, а тому підстави для застосування до нього положень Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» відсутні.

Зазначив, що неодноразово як в усній так і в письмовій формі звертався до Банку з заявами про усунення перешкод у користуванні й розпорядженні його грошовими коштами, про розблокування рахунку, а також розірвання договірних відносин та перерахування цих коштів на рахунок, відкритий в іншій банківській установі. Натомість, вказані вимоги відповідач залишив без задоволення. Таким чином, з 18.09.2019 року по час звернення з позовом до суду картковий рахунок позивача заблоковано, у зв`язку із чим той позбавлений можливості вільно користуватися та розпоряджатися власним грошовими коштами.

Крім того, вказав, що за весь період блокування належного позивачу карткового рахунку, не дивлячись на чисельні вимоги ОСОБА_1 . Банк не надав останньому ані відомостей про те, що дії позивача пов`язані із здійсненням терористичної діяльності або щодо нього застосовано міжнародні чи інші правомірні санкції ані інформації про те, що на підставі яких документів цією фінансовою установою було встановлено факт ідентифікації ОСОБА_2 як національного публічного діяча та родинних відносин позивача із вказаною особою.

Тривалість періоду блокування карткового рахунку на час звернення з даним позовом до суду становить понад 200 календарних днів, що на думку позивача, свідчить про триваючу у часі протиправність дій банку.

Окрім цього, позивач вважає, що припущення або сумніви банківської установи щодо походження грошових коштів, що надійшли на рахунки клієнта, не є підставою для застосування Банком такої санкції, як призупинення видаткових операцій, а також блокування рахунків понад строки, встановлені Законом. Адже відмовляючи у поверненні грошових коштів, що належать позивачу, Банк порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст.1 Першого Протоколу до неї.

Зазначив, що обмежений у користуванні та розпорядженні належними йому коштами з 18.09.2019 року, а тому саме з цієї дати необхідно рахувати строк порушення зобов`язання. Беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних згідно ст.625 ЦК України не є санкціями, а є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. На підставі вказаної норми закону позивач нарахував відповідачу 3% річних у сумі 1261,60 грн. за період з 19.09.2019 року по 21.04.2020 року та інфляційні збитки за вказаний період в розмірі 1067,44 грн.

Крім того, вказав, що внаслідок дій та бездіяльності відповідача останнім було завдано йому моральну шкоду, яку він оцінює у 5000 грн. Вказав, що завдана моральна шкода полягає у триваючих в часі душевному стресі, хвилюваннях, пов`язаних з необхідністю вирішення питання щодо повернення належних йому коштів, байдужістю відповідача та відсутністю згоди останнього на добровільне відшкодування завданих збитків. Також, відповідач своєю бездіяльністю з відшкодування завданих збитків принижує його честь, гідність та ділову репутацію.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача на свою користь розміщені на картковому рахунку № НОМЕР_1 грошові кошти у розмірі 71163,07 грн., 3% річних у розмірі 1261,60 грн., інфляційні витрати у розмірі - 1067,44 грн., завдану моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн. та зобов`язати Банк усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні його грошовими коштами, що знаходяться на картковому рахунку № НОМЕР_1 , шляхом негайного розблокування вказаного рахунку та розірвати договір, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» про відкриття та обслуговування вказаного банківського карткового рахунку.

Не погоджуючись з пред`явленими вимогами, представником відповідача АТ КБ «ПриватБанк» подано відзив на позов, в якому він просить відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 з огляду на їх безпідставність. Свої заперечення представник відповідача мотивувала тим, що 26.09.2017 року позивач підписа Анкету-заяву про приєнання до умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, у якій погодився, що ця заява, умови та правила надання банківських послуг, пам`ятка клієнта складають договір про надання банківських послуг. Відповідно до вказаного договору ОСОБА_1 було відкрито рахунок і видано картку для виплат.

Зазначено, що оскільки брат позивача ОСОБА_2 входить до Президії політичної партії Аграрної Партії, про що вказано на сайті партії (http:agroparty.org.ua/prezidiya/), то він є національним публічним діячем, а позивач входить до кола його близьких осіб, тому є особою, щодо якої Банк відповідно до вимог ст.1074 ЦК України, ч.4 ст.6, п.2 ч.5 ст.6 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» зобов`язаний встановити високй ризик та вживати заходів для з`ясування джерел походження коштів. Позивач не надав переконливих документів про джерела надходження коштів у сумі 2025075 грн. протягом 2018-2019 рр.

Відмітила, що аналіз положень ст.64 Закону України «Про банки і банківську діяльність» свідчить про те, що даний Закон України не передбачає такої умови здійснення зупинення та відмови від здійснення видаткових операцій за рахунком клієнта, як наявність доведеного факту здійснення незаконної діяльності. Зі змісту норм Закону випливає, що такі дії здійснюються саме з метою встановлення факту незаконної діяльності, але не на підставі цих фактів. Для здійснення вказаних дій необхідною умовою є лише наявність обґрунтованої підозри щодо неправомірності дій на використання банку для проведення незаконних операцій. Зокрема, таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 09 жовтня 2019 року у справі №225/5476/16-ц. Отже, дії Банку щодо зупинення операцій по карті позивача відповідають нормам законодавства, а тому позовні вимоги щодо зобов`язання банку розблокувати рахунок є безпідставними.

Крім того, вказала, що оскільки клієнт (позивач) особисто не звертався до банку в позасудовому порядку з заявою про розірвання договору банківського рахунку та не отримував відмови банку про розіврвання договору, а також банком не порушувались умови договору банківського рахунку, то позовна вимога про розірвання договору є безпідставною та не відповідає нормам ст.ст.651,1075 ЦК України.

Оскільки позовні вимоги щодо стягнення 3 % річних та інфляційних втрат є похідними від вимоги про зобов`язання банку усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні грошовими коштами, яку банк вважає безпідставною, що уже обґрунтовувалось вище, то вважає, що такі вимоги не підлягають до задоволення.

Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, то вказу, що в позовній заяві позивач не посилається на жодну норму права, якою передбачено стягнення моральної шкоди у спірних правовідносинах. Загальною нормою права що регулює відшкодування моральної шкоди є ст.1167 ЦК України, яка на спірні відносини не поширюється, оскільки регулює позадоговірні (деліктні) відносини, а правовідносини сторін випливають з договірних відносин щодо надання банківських послуг.

В поданих відповідях на відзив ОСОБА_1 виклав свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених у відзиві представника відповідача заперечень і мотиви їх відхилення, що полягають в наступному.

По-перше, вважає аргументацію та докази на підставі яких відповідач дійшов висновку щодо ідентифікації ОСОБА_2 як національного публічного діяча та його родинних відносин із позивачем сумнівною та такою, що не може бути покладена в основу при вжитті регламентованих законодавством України спеціальних заходів реагування з боку банківської установи в межах фінансового моніторингу. Так, посилання відповідача на сторінку http:agroparty.org.ua/prezidiya/ не містить переконливих та допустимих доказів належності цієї сторінки саме Аграрній Партії. Зі змісту наданого представником відповідача скриншоту інтернет-сторінки http:agroparty.org.ua/prezidiya/ неможливо достеменно встановити чи існувала наведена в ньому інформація саме на час прийняття банком рішення про блокування банківської картки позивача. Тоді, як згідно скриншоту Відкритого реєстру національних публічних діячів України (http:www.pep.org.ua) станом на 16.10.2019 року ОСОБА_2 не був національним публічним діячем. Не дивлячись на вказану обставину картка позивача була заблокована банком 18 вересня 2019 року. Натомість доказів того, що ОСОБА_2 був національним публічним діячем саме станом на 18.09.2019 року відповідач ні час листування з ним позивача, ні у відзиві на позов не надав.

По-друге, відповідачем не надано, а матеріали справи не містять належних та отриманих у легітимний спосіб документів, що підтверджують твердження відповідача про встановлення банківською установою факту родинних відносин між позивачем та ОСОБА_2 на момент прийняття рішення про блокування картки.

По-третє, щодо оцінки банківською установою переконливості/непереконливості аргументації позивача про джерела походження/надходження коштів на його картковий рахунок протягом 2018-2019р.р. зазначив наступне. Так, стверджуючи, що позивач не надав переконливої аргументації про джерела посилання на відповідні приписи нормативно-правових актів, що не зобов`язують позивача вчиняти дії щодо самостійного визначення джерел походження/надходження коштів на його картковий рахунок. Письмові пояснення щодо руху коштів на його картковому рахунку по операціях, що викликали сумніви у банківської установи, позивач надавав неодноразово.

По-черверте, вважає спробу застосування до правовідносин сторін у справі, що розглядається за аналогією справи №225/5476/16-ц є некоректною, оскільки у вказаній справі власник карткового рахунку (на відміну від позивача у справі, що розглядається) не надав банківській установі жодних пояснень.

Крім того, відмітив, що зі змісту листування між позивачем та відповідачем, а також описової і мотивувальної частин відзиву на позов не вбачається, на яких фактичних обставинах (матеріалах) ґрунтується підозра банківської установи щодо неправомірності дій позивача для використання банку для проведення незаконних операцій. Як не вказано і на суб`єктів (позивача або третіх осіб), дії яких викликали таку «обґрунтовану підозру» у відповідача.

Твердження представника відповідача в частині неможливості розірвання договору банківського рахунку позивач оцінює критично. Так, відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої останнім у постанові №539/3712/15-ц від 06.11.2019 року, на яку серед інших позицій усталеної практики суду касаційної інстанції робив наголос позивач у позовній заяві, «право клієнта на розірвання договору банківського рахунку в односторонньому порядку безумовне». Посилання представника відповідача на те, що в цьому випадку необхідно дотримуватися вимог частини другої статті 651 ЦК України і встановлювати істотність порушення договору другою стороною є помилковим.

З урахуванням викладеного вбачає, що пояснення, міркування і аргументи, що наведені представником відповідача у відзиві на позов підлягають відхиленню.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився. В поданій до суду заяві позовні вимоги підтримав, просив розгляд справи проводити у його відсутності. Крім того, позовні вимоги уточнив та просив здійсними розрахунок відсотків за користування грошовими коштами та інфляційних збитків станом на 03.11.2020 року та стягнути їх: 3% річних у розмірі 2404,87 грн. та інфляційні витрати у розмірі - 1793,31 грн.

Представник відповідача ОСОБА_3 позовні вимоги ОСОБА_1 не визнала з підстав, викладених у відзиві на позов. Крім того, вказала, що в Анкеті-заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг заначено, що сума від операцій не буде перевищувати 150 тис. грн. в місяць. В зв`язку із цим рахунок позивача було заблоковано.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом об`єктивно встановлено, що 26.09.2017 року між ОСОБА_1 , позивачем по справі, та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір про надання банківських послуг, шляхом підписання Позивачем анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

На підставі вказаного договору Позивачу було відкрито рахунок і видано картку для виплат № НОМЕР_1 .

З моменту відкриття банківського рахунку ОСОБА_1 постійно користувався власною карткою для власних потреб без перешкод.

18.09.2019 року ОСОБА_1 , намагаючись виконати певні розрахунку з використанням вищезазначеного карткового рахунку отримав повідомлення, що вона заблокована.

Станом на 18 вересня 2019 року залишок коштів на картковому (банківському) рахунку ОСОБА_1 становив 71163,07 грн., що підтверджується даними довідок №N40L68U59JQKK7UO та №EQ7LRLML2H5G14TO від 20.03.2020 року.

З метою з`ясування підстав застосованих до нього обмежень, ОСОБА_1 звернувся до банківської установи. Співробітник банку повідомив йому, що він є спорідненою особою з публічним діячем, а саме з братом і для розблокування банківської картки йому потрібно пройти ідентифікацію (верифікацію) та надати відповідні пояснення щодо руху коштів по належному позивачеві картковому рахунку впродовж 2018-2019 років. Вказані пояснення були надані позивачем.

17 та 28 жовтня 2019 року ОСОБА_1 у письмовій формі звернувся до Банку із заявами-претензіями про усунення перешкод у користуванні картковим рахунком № НОМЕР_1 , а також про розблокування його.

Повідомленням за вих. №20.1.0.0/7191017/3401 від 29 жовтня 2019 року відповідач повідомив ОСОБА_1 про те, що Банк виконуючи покладені на нього обов`язки встановив факт належності позивача до близької особи з національним публічним діячем ОСОБА_2 . Зазначений статус буде значитися за ним в період заняття ОСОБА_2 відповідної посади та протягом трьох років після звільнення з неї. З огляду на вказане, Банк просив надати інформацію про поповнення третіми особами карткового рахунку № НОМЕР_1 на загальну суму 1271010 грн. за період 2018-2019 рр.: підстави для співпраці з відправником; економічну доцільність та законність зазначених переказів; чи займається позивач підприємницькою діяльністю через власні карткові рахунки. Просили надати пояснення щодо цих поповнень та відносин з платниками. Також просили надати додаткові джерела коштів для поповнення картки готівкою на суму 754065 грн., та надати пояснення щодо переказів протягом 2018-2019 років на загальну суму 97442 грн. Вимога про усунення перешкод в користуванні карковим рахунком тайого розблокування залишена без задоволення.

30 жовтня 2019 року, 25.11.2019 року та 11 лютого 2020 року ОСОБА_1 надав Банку пояснення та повторно просив усунути перешкоди у користуванні картковим рахунком і розлокувати його, однак Банком не було задоволено вимоги і цих заяв.

Починаючи з 18 вересня 2019 року і по цей час рахунок позивача заблоковано, у зв`язку із чим останній позбавлений можливості вільно користуватися та розпоряджатися власними коштами.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і,розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Відповідно до ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на рахунку, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму та фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, замороження активів, що пов`язані з тероризмом та його фінансуванням, розповсюдженням зброї масового знищення та його фінансуванням, передбачених законом. Банк не має права встановлювати заборону на встановлення обтяження, але може встановлювати розумну винагороду.

Таким чином, стаття 1074 ЦК України встановлює вичерпний перелік підстав, за яких допускається обмеження банком прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, та, зокрема, відсилає на інші спеціальні норми, що регулюють підстави та строки застосування таких обмежень.

Таким спеціально-нормативним актом є Закон України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення", у відповідно до ч. 1, 2 ст. 17 якого банк, як суб"єкт первинного фінансового моніторингу, має право зупинити проведення фінансової операції у разі, якщо така операція містить ознаки, передбачені статтями 15 і 16 цього Закону, або якщо її учасником або вигодоодержувачем за нею є особа, котру включено до переліку осіб, пов"язаних із здійсненням терористичної діяльності або щодо яких застосовано міжнародні санкції, і в той самий день повідомити про це Спеціально уповноважений орган. Таке зупинення фінансових операцій здійснюється на строк до двох робочих днів (ч. 1 ст. 17 Закону).

Відповідно до ч.ч.4,5 ст.6 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення" у редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний встановити високий ризик, зокрема, стосовно таких клієнтів, як національних, іноземних публічних діячів та діячів, що виконують політичні функції в міжнародних організаціях, або пов`язаних з ними осіб, факт належності до яких клієнта або особи, що діє від їх імені, встановлений суб`єктом первинного фінансового моніторингу. Суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний здійснювати такі додаткові заходи стосовно національних, іноземних публічних діячів та діячів, що виконують політичні функції в міжнародних організаціях, їх близьких осіб або пов`язаних з ними осіб (пов`язаними особами є особи, з якими члени сім`ї національних, іноземних публічних діячів та діячів, що виконують політичні функції в міжнародних організаціях мають ділові або особисті зв`язки, а також юридичні особи, кінцевими бенефіціарними власниками (контролерами) яких є такі діячі чи їх члени сім`ї або особи, з якими такі діячі мають ділові або особисті зв`язки): виявляти відповідно до внутрішніх документів з питань фінансового моніторингу факт належності клієнта або особи, що діє від його імені, до зазначеної категорії клієнтів під час здійснення ідентифікації, верифікації та у процесі їх обслуговування, а також те, чи є вони кінцевими бенефіціарними власниками (контролерами) або керівниками юридичних осіб; встановлювати з дозволу керівника суб`єкта первинного фінансового моніторингу ділові відносини з такими особами; до чи під час встановлення ділових відносин вживати заходів для з`ясування джерел походження коштів таких осіб на підставі отриманих від них документів та/або інформації з інших джерел, якщо така інформація є публічною (відкритою), що підтверджують джерела походження їх активів, прав на такі активи тощо; проводити з урахуванням рекомендацій відповідного суб`єкта державного фінансового моніторингу, який згідно з цим Законом виконує функції державного регулювання та нагляду за суб`єктом первинного фінансового моніторингу, первинний фінансовий моніторинг фінансових операцій, учасниками або вигодоодержувачами яких є такі особи, у порядку, визначеному для клієнтів високого ризику; проводити не рідше одного разу на рік уточнення інформації про клієнта.

Представник відповідача вказала, що оскільки брат позивача ОСОБА_2 входить до Президії політичної партії Аграрної Партії про що вказано на сайті партії (http:agroparty.org.ua/prezidiya/), то він є національним публічним діячем, а позивач входить до кола його близьких осіб, тому є особою, щодо якої Банк відповідно до вимог ст.1074 ЦК України, ч.4 ст.6, п.2 ч.5 ст.6 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» зобов`язаний встановити високий ризик та вживати заходів для з`ясування джерел походження коштів. Вказане і стало підставою для блокування рахунку позивача.

Разом з тим, представником відповідача не надано та у матеріалах справи відсутні докази, що дії позивача пов`язані із здійсненням терористичної діяльності або щодо нього застосовано міжнародні чи інші правомірні санкції ані інформації про те, що на підставі яких документів цією фінансовою установою було встановлено факт ідентифікації ОСОБА_1 як пов`язаної особи (брат) національного публічного діяча ОСОБА_2 та родинних відносин позивача із вказаною особою.

Тобто, ПАТ КБ «ПриватБанк» належним чином не обґрунтувало правомірність блокування картового рахунку, відкритого на ім`я позивача, доказів на підтвердження наявності порушень позивачем вимог законодавства, за наслідками яких було заблоковано його картковий рахунок, не надало та, не зважаючи на неодноразові звернення позивача, не вчинило дій, направлених на розблокування карткового рахунку. Крім того, призупинення видаткових операцій діяло понад строки, встановлені чинним законодавством.

Посилання представника відповідача на те, що рахунок позивача заблоковано через перевищення ліміту поповнення рахунку (більше 150 тис. грн. в місяць) є необґрунтованим, оскільки це не було зазначено Банком як підставу блокування рахунку.

Самі по собі припущення щодо ідентифікації ОСОБА_1 як як пов`язаної особи (брат) національного публічного діяча ОСОБА_2 та родинних відносин позивача із вказаною особою на момент прийняття рішення про блокування картки та походження грошових коштів, що надійшли на рахунки клієнта, не є підставою для застосування Банком такої санкції, як блокування рахунку понад строки, встановлені Законом.

Так, відмовляючи у поверненні грошових коштів, що належать позивачу, Банк порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст.. 1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого України, яка у відповідності до ст.. 5 цього ж Протоколу є додатковою статтею Конвенції.

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права (ст. 1 Першого Протоколу).

Цей же принцип закріплений і у статті 41 Конституції України.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена в його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

За статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов"язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Так, ухилення відповідача від повернення грошових коштів є незаконним та безпідставним, оскільки відповідно до вимог ст. 1066 ЦК України банк використовує кошти клієнта, гарантуючи його право безперешкодного розпоряджання. Банк не має права встановлювати непередбачені договором чи законом обмеження права клієнта розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

З урахуванням вищевикладеного та вимог діючого законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо зобов`язання ПАТ КБ «ПриватБанк» усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні грошовими коштами ОСОБА_1 , що знаходяться на картковому рахунку № НОМЕР_1 , шляхом негайного розблокування вказаного рахунку та повернення коштів, що розміщені на даному рахунку в межах залишку в розмірі 71163,07 грн., підлягають задоволенню, як законні та обґрунтовані.

Що стосується позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, то слід зазначити наступне.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов"язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 2 статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно із ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов"язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Так, між сторонами виникли договірні відносини, тому Банк зобов"язаний був на вимогу позивача перерахувати належні грошові кошти за першою вимогою. Відмову Банку у поверненні коштів позивач отримала 1.08.2016 року, а тому саме з цією дати необхідно рахувати строк порушення зобов"язання.

Щодо застосування положень статті 625 ЦК України до спірних правовідносин, то слід зазначити, що аналогічна позиція викладена у правовій позиції Верховного Суду України (постанова у справі № 6-39цс13 від 29.05.2013 року).

Беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов"язання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних не є санкціями, а є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Це правило ґрунтується на засадах справедливості і виходить з неприпустимості безпідставного збереження грошових коштів однією стороною зобов"язання за рахунок іншої.

Відповідачем не надано заперечень щодо арифметичних сум 3% річних -2404,87 грн. та індексу інфляції 1793,31 грн., які обгрунтовано нараховані з 19.09.2019 року по 03.11.2020 року, в тому числі в контексті положень ст.ст.76,79, 81 ЦПК України.

При таких обставинах, суд приходить до висновку, що позовні вимоги у цій частині також підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. З ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підстаї своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК України).

Таким чином, позивачем надано належні та допустимі на підтвердження своїх позовних вимог щодо незаконності дій Банку.

Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв"язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, оскільки ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Крім того, підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення із ПАТ КБ «ПриватБанк» на його завданої моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн., яка полягає у триваючих в часі душевному стресі, хвилюваннях, пов`язаних з необхідністю вирішення питання щодо повернення належних йоу коштів, байдужістю відповідача та відсутністю згоди останнього на добровільне відшкодування завданих збитків.

Разом з тим, не підлягає задоволенню вимога позивача про розірвання договору, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» про відкриття та обслуговування банківського карткового рахунку № НОМЕР_1 (Угода №SAMDNWFC6 від 26.09.2017 року) зі строком його дії до вересня 2021 року, оскільки сторонами не надано та в матеріалах справи відсутній сам Договір, що дало б суду змогу визначити умови, які були досягнуті сторонами при його укладенні, для його розірвання. Крім того, відсутні докази, що позивач звертався до банку в позасудовому порядку з заявою про розірвання договору банківського рахунку та отримував відмову банку про розірванні договору.

Відповідно до ч.3 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів», споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав, тому відповідно до вимог ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави 840 грн.40 коп. судового збору.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.625,1066,1074 ЦК України ст.ст.4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, 258-259, 263-265, 273, 274, 277, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов`язати Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні грошовими коштами ОСОБА_1 (електронний паспорт громадянина України (ID карта) № НОМЕР_2 , виданий 05.09.2019 року органом №6814, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстрований по АДРЕСА_1 ), що знаходяться на картковому рахунку № НОМЕР_1 , шляхом негайного розблокування вказаного рахунку.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (, юридична адреса: 01001, м.Київ, вул. Грушевського, 1Д, місцезнаходження: вул. Набережна Перемоги, 50 м.Дніпро, 49094) на користь ОСОБА_1 (електронний паспорт громадянина України (ID карта) № НОМЕР_2 , виданий 05.09.2019 року органом №6814, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстрований по АДРЕСА_1 ) розміщені на картковому рахунку № НОМЕР_1 грошові кошти у розмірі 71163,07 грн. (сімдесят одна тисяча сто шістдесят три гривні сім копійок), 3% річних у розмірі 2404.87 грн. (дві тисячі чотириста чотири гривні вісімдесят сім копійок) та інфляційні витрати у розмірі - 1793.31 грн. (одна тисяча сімсот дев`яносто три гривні тридцять одна копійок).

Стягнути із Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 завдану моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн.

Стягнути із Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь держави 840,80 грн. судового збору.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Хмельницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 10 грудня 2020 року.

Суддя Н. С. Бараболя