Справа № 397/748/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.04.2020. Олександрівський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді Мирошниченка Д.В.,

за участю: секретаря судового засідання Петренко Л.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Олександрівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить розірвати шлюб між ним та відповідачем, зареєстрований Олександрівським районним відділом ЗАГС Кіровоградської області, актовий запис № 115.

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що 29.11.1991 зареєстрував з відповідачем шлюб, від якого мають повнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Причиною звернення до суду стало те, що вже тривалий час кожен з подружжя живе окремим життям та своїми інтересами. Фактично сім`я припинила своє існування, відповідач ображає його, не бажає спілкуватись, сімейного життя не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують. Примирення між ними не можливе.

Ухвалою судді Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 24.05.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено у порядку загального позовного провадження (а.с. 11).

Ухвалою Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 24.06.2019, за клопотанням відповідача зупинено провадження у справі та надано строк для примирення терміном 6 місяців, тобто до 24.12.2019 (а.с. 22-23).

Ухвалою судді Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 05.08.2019, за клопотанням позивача поновлено провадження у справі та призначено до підготовчого судового засідання, оскільки примирення між сторонами не відбулося (а.с. 29).

Ухвалою Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 30.09.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 48-49).

Заочним рішенням Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 03.12.2019 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (а.с. 75-77).

Ухвалою Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 20.02.2020 заочне рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 03.12.2019 у даній справі скасовано та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження (а.с. 136-138).

Ухвалою Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 13.03.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 156-157).

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов. Пояснив, що відповідач залишила його хворого та де вона знаходиться йому не відомо. З грудня 2018 вони спільно не проживають, відповідач забрала з будинку все необхідне. Їх повнолітня донька проживає окремо. Примирення протягом вказаного періоду між ними не відбулося. Подальше спільне життя між ними не можливе, спільне господарство не ведуть. Наполягав на розірванні шлюбу.

Відповідач та її представник у судове засідання не з?явилися, відзив не подали.

Представник відповідача надала клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв`язку з запровадженням карантину в Україні, посилаючись також на постанову Ради суддів України від 16.03.2020, згідно якої роз`яснено громадянам про можливість відкладення розгляду справ у зв`язку із карантинними заходами та можливість розгляду справ в режимі відеоконференції (а.с. 165).

Крім того, представником відповідача надавалася заява про відкладення засідання на іншу дату у зв`язку з від`їздом відповідача на роботу до Республіки Польша, де остання перебуватиме до 27.07.2020 (а.с. 153).

Судом встановлено, що відповідачу ОСОБА_2 відкрито візу до Польші з 05.02.2020 по 27.07.2020. З посадочного документу вбачається, що 12.02.2020 відповідач виїхала до м. Львів (а.с. 153). Однак, відсутні належні докази того, що відповідач на даний час знаходиться за межами України, а саме перетинала кордон з Республікою Польша.

Крім того, інтереси відповідача представляє її представник і саме вона подала клопотання про відкладення розгляду справи. Разом з тим, представник не зверталася до суду з заявою про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, враховуючи, що вона має право представляти інтереси її довірителя у разі її відсутності та не повідомляла суду про причини неможливості проведення судового засідання в режимі відеоконференції за її участі.

Також, судом враховано, що дана цивільна справа перебуває на розгляді з 14.05.2019, судом ухвалювалося заочне рішення, яке у подальшому було скасовано. Проте, за такий значний проміжок часу відповідач та її представник не надали суду обгрунтованих заперечень проти позову та відзиву, а лише надавали клопотання про відкладення судових засідань.

Згідно із ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Право на ефективний судовий захист закріплено у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та в статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції (далі Конвенція).

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановлений законом.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, сформованої у рішенні від 26.04.2007 у справі «Пономарьов проти України», сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження та сприяти розгляду справи.

Європейський суд з прав людини наголошував, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» від 07.07.1989).

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини, так у справі «Круз проти Польщі» від 19.06.2001, в якому зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Таким чином, враховуючи, що відповідач не з?явилася у судове засідання, про час, дату та місце судового засідання повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомила, відзив на позов або будь-яких інших заперечень проти позову і відповідні докази цього не надала, на її клопотання суд надавав час для їх примирення з позивачем, яке не відбулося, представник відповідача жодного разу не з`явилася до суду і не висловила також свого твердження з приводу спору (не надала відзиву або будь-яких інших заперечень), лише неодноразово надаючи клопотання про відкладення судових засідань, у зв?язку з чим суд змушений був відкладати розгляд справи, враховуючи положення ст. 223 ЦПК України та розумні строки розгляду справи, а саме те, що дана цивільна справа перебуває на розгляді з 14.05.2019, у судове засідання представник відповідача не з`явилася без поважних причин, подане представником вкотре клопотання про відкладення розгляду справи суд розцінює таким, яке направлене на затягування розгляду справи, що приводить до висновку про зловживання процесуальними правами стороною відповідача, а тому суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та її представника, на підставі пояснень позивача та наявних у справі доказів.

Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, виходячи з принципу розумності та справедливості, оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 29.11.1991, згідно свідоцтва про укладення шлюбу, виданого Олександрівським районним відділом ЗАГС Кіровоградської області, актовий запис № 115 (а.с. 6).

Відповідно до свідоцтва про народження, сторони мають повнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6).

На теперішній час шлюб носить лише формальний характер протягом тривалого часу кожен з подружжя живе окремим життям та своїми інтересами, з грудня 2018 спільно не проживають. Сторонам надавався строк на примирення, однак примирення між ними не відбулося. Фактично сім`я припинила своє існування. Відповідачем заперечень щодо розірвання шлюбу не надано.

Згідно ст. 51 Конституції України, шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу (далі СК) України, шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не припускається.

Згідно ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, їх дітей, що мають істотне значення.

За змістом статті 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, що в даному випадку не відбулось і підтверджується доказами, що є у справі.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушувати до припинення шлюбних відносин, примушувати до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

За викладених обставин, суд враховує фактичні взаємовідносини між подружжям, дійсні причини пред`явлення позову до суду, волевиявлення позивача припинити шлюбні відносини, що рішення позивача про розірвання шлюбу та пред`явлення з цього приводу позову до суду прийнято з усвідомленням ним його наслідків, він наполягає на розірванні шлюбу, виходячи при цьому також з відсутності у взаєминах сторін морально-правової основи шлюбу, до якої належать почуття взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та взаєморозуміння, підтримки та піклування, суд дійшов висновку про те, що шлюб між сторонами носить суто формальний характер, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.

Згідно ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позовних вимог, з відповідача необхідно стягнути на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 768 грн. 40 коп.

Керуючись ст.ст. 141, 259, 264-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 29.11.1991 Олександрівським районним відділом ЗАГС Кіровоградської області, актовий запис № 115.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати у розмірі 768 гривень 40 копійок.

Роз`яснити сторонам, що за приписом частини другої статті 115 СК України, рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

На рішення суду протягом 30 днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Кропивницького апеляційного суду.

У відповідності до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, в редакції від 03.10.2017, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди (Олександрівський районний суд Кіровоградської області).

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. 354 ЦПК України, продовжуються на строк дії такого карантину.

Повний текст рішення суду виготовлено 17.04.2020.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .

Суддя: /підпис/ Д.В. Мирошниченко

Згідно з оригіналом.

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.

Судове рішення станом на _____________20___ набрало законної сили.

Оригінал судового рішення знаходиться у матеріалах справи №397/748/19.

Помічник голови суду ______________________О.О. Черкес

Копію засвідчено «___»_____________2020.