ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 602/57/20Головуючий у 1-й інстанції Костів Л.І.
Провадження № 22-ц/817/622/20 Доповідач - Шевчук Г.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2020 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Шевчук Г.М.

суддів - Бершадська Г. В., Ходоровський М. В.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження без виклику сторін цивільну справу № 602/57/20 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 24 березня 2020 року, ухваленого суддею Костів Л.І. у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2020 року АТ КБ "Приватбанк" звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по договору кредиту. В обґрунтування позову банк посилався на те, що 15.06.2010 між АТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_1 було укладено договір, згідно умов якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Взяті на себе зобов`язання відповідачка не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 28482.86 грн. з яких: 18107.55 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі: 18107.55 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 0.00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; 0.00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 0.00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 2660.91 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України; 5881.88 грн. - нарахована пеня; а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1832.52 грн. - штраф (процентна складова). Просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 28482.86 грн., а також сплачені судові витрати.

Рішенням Лановецького районного суду Тернопільської області від 24 березня 2020 року в задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (01001, м.Київ, вул.Грушевського, буд 1 Д, до ОСОБА_1 ( місце проживання АДРЕСА_1 ) відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ "Приватбанк" просить рішення Лановецького районного суду від 24 березня 2020 року скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги банк зазначив, що між банком та відповідачкою було укладено кредитний договір у встановленому порядку. Відповідачка була ознайомлена та погодилась з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку щодо умов кредитування. Підписуючи анкету-заяву та користуючись кредитними коштами відповідачка висловила свою згоду з формою договору та його умовами. Тому висновок суду про відсутність правових підстав для задоволення вимог про стягнення заборгованості по тілу кредиту та відсоткам за його користування є безпідставним.

Укладання договору здійснюється за принципом укладання між банком і клієнтом договору приєднання (ст. 634 ЦК України). Підписанням заяви позичальник приєднується до запропонованих банком Умов та Тарифів.

Також вказує на те, що відсутність підпису на Умовах, Правилах та Тарифах не свідчить про те, що він не був ознайомлений з ними, а підпис позичальника в анкеті-заяві свідчить про те, що він повністю згодний з умовами кредитування та отримання кредиту саме на таких умовах. Крім того, свідченням визнання угоди відповідачкою є факт користування картковим рахунком та використання кредитних коштів, остання неодноразово знімала кредитні кошти через банкомат, сплачувала комунальні послуги та здійснювала перерахування на інші рахунки.

Відзиву на апеляційну скаргу не поступило.

У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Тому, розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

З`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для задоволення вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Судом встановлено, що 15 червня 2010 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, згідно з умовами якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку .

При укладенні договору сторони керувались статтею 634 ЦК України (договір приєднання).

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на станом на 31.05.2015 року становить 28482.86 грн., з яких: 18107.55 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі: 18107.55 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0.00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; 0.00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 0.00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 2660.91 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України; 5881.88 грн. - нарахована пеня; а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1832.52 грн. - штраф (процентна складова).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем 15 червня 2010 року була підписана заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, яка містить його анкетні дані. Також у вказаній заяві зазначений бажаний кредитний ліміт за платіжною карткою кредитка «Універсальна»/ - 500 грн /а.с.17/.

Згідно із ч.ч. 1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно зі ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до положень ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст.1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилами ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З матеріалів справи вбачається, що Анкета-заява від 15 червня 2010 року містить лише анкетні дані відповідача, його контактну інформацію. У заяві зазначений бажаний кредитний ліміт за платіжною карткою кредитка «Універсальна»/ проте не зазначено, яку саме картку бажає отримати відповідач та термін дії такої картки.

При пред`явленні позову банком також було надано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду у якій містяться умови щодо пільгового періоду, базової кредитної ставки, неустойки, пені /а.с.18/. Однак суду не надано доказів того, що кредитна картка «Універсальна», яка передбачена умовами заяви, була видана відповідачу та доказів зарахування коштів на таку картку.

Доводи апеляційної скарги, що що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, не є належним доказом, оскільки не містять підпису відповідальних осіб, та не скріплені печаткою банку. Даний розрахунок заборгованості не є допустимим, достовірним та достатнім доказом зміни умов кредитного договору на збільшення розміру відповідальності позичальника, зокрема щодо збільшення відсоткової ставки та пені, дати з якої вони змінювались та відповідно доказом, на підставі якого можна встановити розмір заборгованості за кредитним договором.

Також з матеріалів справи не вбачається, коли відповідачу надавався кредит (кредитна картка/номер кредитної картки), матеріали справи також не містять згоди відповідача на отримання кредиту (кредитної картки), а тому суд позбавлений можливості перевірити факт надання кредиту (кредитної картки) та правильність нарахування заборгованості.

Отже, предметом доказування враховуючи характер спірних правовідносин є доведення існування кредитних правовідносин, істотних умов кредитного договору та у разі порушення позичальником умов договору - розмір заборгованості відповідно до використаних позичальником кредитних коштів та істотних умов договору.

На визначення розміру заборгованості за кредитним договором впливає розмір кредитного ліміту (його зміна), збільшення розміру відсоткової ставки та порядок сплати відсотків (можливість списання їх за рахунок кредиту та збільшення кредитного ліміту) та відповідно розмір пені розрахований на розмір прострочених платежів.

Вказані умови, як істотні умови кредитного договору, передбачені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, не містять підпису відповідачки . Довідка про умови кредитування містить лише базову процентну ставку 3 % в місяць, розмір мінімального щомісячного платежу та розмір пені та штрафу

Розрахунок заборгованості за кредитним договором не містить інформації про використання кредитних коштів а також отримання готівки (дати та суми проведених операцій).

Відсутність доведених істотних умов договору на день укладення кредитного договору та дати їх зміни в сторону збільшення вартості кредитного договору, а також дат та сум використання кредитних коштів позбавляють суд апеляційної інстанції можливості встановити існування заборгованості за кредитним договором та її розмір.

Достовірними та допустимими доказами використання кредитних коштів є первинні документи та виписка по картковому рахунку, яка формується та відображає виконані операції які не були представлені в суд першої інстанції.

Умови та Правила надання банківських послуг долучені до позовної заяви з огляду на їх мінливий характер та наявність в них заходів, які збільшують вартість кредиту, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником не можна вважати складовою кредитного договору. Такий правовий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року в справі №342/180/17.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк».

Доводи апеляційної скарги, що виписка по картковому рахунку, яка додана до апеляційної скарги є доказом на підтвердження позовних вимог, колегія суддів не приймає до уваги з наступних підстав.

Так, долучена до апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» виписка по картковому рахунку, не може бути прийнята судом апеляційної інстанції, оскільки не надавалась до суду першої інстанції та не була предметом його дослідження. Позивачем не було доведено поважності причин ненадання таких доказів до суду першої інстанції.

В порядку ч. 2, ч. 4 та ч. 8 ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

В силу ч.3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції, враховуючи норми процесуального права щодо подання доказів та відсутність доказів неможливості їх подання суду першої інстанції з причин, які об`єктивно не залежали від позивача приходить до висновку про відсутність підстав для їх прийняття.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України, забезпечуючи при цьому верховенство права. Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду постановлено у відповідності до норм матеріального та процесуального права, а тому підстави до його скасування з мотивів викладених у апеляційній скарзі відсутні.

Наведені у апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновком суду першої інстанції стосовно оцінки зібраних у справі доказів, зокрема доказів, поданих позивачем на підтвердження його доводів про наявність укладеного з відповідачем кредитного договору. Вказані аргументи спрямовані на доведення необхідності переоцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин саме в тому контексті, який, на думку позивача є правовою підставою для стягнення з відповідача кредитної заборгованості.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог є законним і обґрунтованим, відповідає обставинам справи та положенням матеріального закону.

Суд першої інстанції всебічно і об`єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" - залишити без задоволення.

Рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 24 березня 2020 року залишити без змін.

Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесеними.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Постанова складена 22 липня 2020 року.

Головуюча : Г.М. Шевчук

Судді: Г.В. Бершадська

М.В.Ходоровський