ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/249/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.

секретар судового засідання Садік Н.Д.

за участю: представників учасників справи

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/29262/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 листопада 2019 року (суддя Салоїд Н.М.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

Заслухавши доповідача, пояснення представників учасників справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що з 10 серпня 2002 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . За рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 10 жовтня 2016 року шлюб між ними розірвано. Вказувала, що спільне життя з відповідачем не склалося, та з серпня 2016 року спільне господарство ними не велось, оскільки вона з дітьми проживала на найманій квартирі.

Зазначала, що за час спільного проживання однією сім`єю та до моменту розлучення вони вели спільне господарство та спільно несли витрати щодо забезпечення життєдіяльності сім`ї (спільного побуту та бізнесу), мали взаємні права та обов`язки. Під час шлюбу за спільні кошти придбали речі домашньої обстановки та вжитку, автомобіль Mazda-626 ZNH, 1992 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , за 5500 доларів США. Дійти згоди щодо добровільного розподілу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, сторони не можуть.

А тому, звертаючись до суду з позовом просила визнати автомобіль Mazda-626 ZNH, 1992 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , спільною сумісною власністю сторін по справі та стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію половини його вартості.

В ході розгляду справи позивач подала заяву про зміну предмету позову, та просила визнати автомобіль Mazda-626 ZNH, 1992 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, та визнати за нею право власності на 1/2 частини вказаного автомобіля.

У березні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя. В обґрунтування позову зазначав, що фактичні шлюбні відносини між сторонами припинено 21 жовтня 2016 року. За час шлюбу ними як подружжям набуті у спільну сумісну власність, не тільки автомобіль Mazda-626 ZNH, 1992 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , а й грошові кошти, розміщені ОСОБА_1 на банківських рахунках (депозитах) у АТ КБ «Приватбанк», побутову техніку та меблі.

Вказував, що в період з 12.08.2013 по 28.05 2014 він виконував службові обов`язки у складі 180В3 місії ООН у Демократичній Республіці Конго. Під час його перебування у службовому відрядженні ОСОБА_1 внесла із його зарплатного рахунку кошти на депозит у ПАТ КБ «Приватбанк» у розмірі 12705,52 грн згідно з договором про заощадження № SAMDN1540 від 22.08.2013.

В подальшому в період з 31.10.2013 по 28.04.2014 ОСОБА_1 з його зарплатного рахунку отримала кошти в сумі 19000 грн та 18790 доларів США. Вказані кошти за їх спільною домовленістю мали бути поміщені на депозитний рахунок у АТ КБ «Приватбанк».

Так, згідно з договором № SAMDNWFD00 від 30 грудня 2013 року було внесено на депозит кошти в розмірі 6800 доларів США та зняті у той самий день. Враховуючи умови цього договору банківського вкладу, ОСОБА_1 отримала відсотки по договору в сумі 1434,53 доларів США.

Позивач вважає, що зазначене майно підлягає поділу як спільна сумісна власність подружжя. А тому, просив суд визнати автомобіль Mazda-626 ZNH, 1992 року випуску, кузов № НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_1 , його особистою приватною власністю, та стягнути з ОСОБА_1 на його користь одну другу частину вартості банківського вкладу за договором № SAMDNWFD00 в сумі 3400 доларів США та 1/2 частину відсотків по ньому в розмірі 717,26 доларів США, що еквівалентно 19351,67 грн, та 1/2 частину вкладу за депозитним договором № SAMDN540 від 22.08.2013 в розмірі 6353,26 грн та 1/2 частину відсотків по ньому в сумі 2345,07 грн.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 березня 2019 року вищезазначені позови об`єднано в одне провадження.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 листопада 2019 року позов ОСОБА_1 . Визнано об`єктом спільної сумісної власності подружжя автомобіль Mazda-626 ZNH, 1992 року випуску, кузов № НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_1 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на одну другу частини автомобіля Mazda-626 ZNH, 1992 року випуску, кузов № НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_1 . Судовий збір в розмірі 885,17 грн. компенсовано ОСОБА_1 за рахунок держави. Позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 одну другу частину коштів банківського вкладу № SAMDNWFD200 від 30.12.2013 в сумі 3400 доларів США, що еквівалентно 82449,66 грн, та одну другу частину відсотків по ньому в розмірі 717,26 доларів США, що еквівалентно 17393,48 грн. У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 998,43 грн. Повернуто ОСОБА_2 судовий збір в сумі 1697,82 грн, сплачений ним згідно з квитанцією від 19.02.2019.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині стягнення з неї на користь ОСОБА_2 1/2 частини банківського вкладу в розмірі 3400 доларів США та 1/2 частини відсотків в розмірі 717,26 доларів США, та просить його скасувати в цій частині та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що спірні депозитні кошти були зняті з депозитного рахунку під час перебування сторін у шлюбі в 2015 році та поділу не підлягають. При цьому, ОСОБА_2 не було надано жодних доказів про те, що йому не було відомо про рух коштів на депозитних рахунках та їх зняття, про те, що кошти були використані не в інтересах сім`ї, на власні потреби ОСОБА_1 . В той же ж час апелянт вказує, що зняті нею з депозитного рахунку кошти були використанні в інтересах сім`ї, на утримання спільних дітей та погашення позик.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову ОСОБА_1 та відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 не оскаржується, а тому апеляційним судом, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, не переглядається.

В судовому засіданні представник позивача-відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_3 просила апеляційну скаргу задовольнити.

Представник відповідача-позивача ОСОБА_2 ОСОБА_4 в судовому засіданні просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, місце і час слухання справи повідомлені відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (ч. 1 ст. 263 ЦПК України).

Законним є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, судове рішення в оспорюваній частині не відповідає зазначеним вимогам.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 в частині стягнення з ОСОБА_1 на його користь 1/2 частини банківського вкладу в іноземній валюті та 1/2 частини відсотків по ньому, як компенсація частки у спільному майні подружжя, суд першої інстанції виходив з того, що грошові кошти, які знаходились на депозитному рахунку, відкритому на ім`я ОСОБА_1 , та відсотки по ньому, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, частки сторін є рівними та становлять по 1/2 частки кожному, проте кошти були зняті ОСОБА_1 без відома ОСОБА_2 , використані нею не в інтересах сім`ї та не на її потреби.

Однак, суд дійшов таких висновків в цій частині при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушенні норм матеріального та процесуального права.

Встановлено, що з 10 серпня 2002 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі.

Від шлюбу сторони мають двох синів ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 10).

Шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 жовтня 2016 року (а.с.8).

Відповідно до грошового атестату, за період перебування ОСОБА_2 у службовому відрядженні в Демократичній Республіці Конго, останній з 12.08.2013 року по 29.05.2014 року забезпечувався щомісячною грошовою винагородою, яка в загальній сумі складала 33813,88 доларів США (а.с. 147).

З поточної виписки за контрактом № ОСОБА_2 , яка сформована 03.12.2018 Укрексімбанком, вбачається, що 30.12.2013 з рахунку було видано готівку в сумі 6800 доларів США (а.с. 73).

30 грудня 2013 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір SAMDNWFD200 вклад «Стандарт», відповідно до якого сума вкладу становить 6800 доларів США, на строк до 30.06.2014 та нарахуванням відсотків здійснюється в розмірі 9 % річних. Пунктом 15 цього договору передбачено продовження вкладу на новий термін (а.с. 105, 107).

Та 30.12.2013 сума вкладу в розмірі 6800 доларів США була зарахована на особовий рахунок НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_1 у ПАТ КБ «Приватбанк». Як вбачається із виписки по особовому рахунку, крім спірної суми, рахунок поповнювався іншими грошовими коштами в іноземній валюті, здійснювалось нарахування та виплата відсотків (а.с. 116 на звороті).

02.03.2015 сума депозиту з вказаного вище рахунку в розмірі 16604,98 доларів США було переведено на картку ОСОБА_1 НОМЕР_4 та протягом березня 2015 року кошти на загальну суму 16792 долари США частинами були видані з картки готівкою у відділенні банку, решта коштів в розмірі 1437 доларів США були видані готівкою протягом вересня-листопада 2016 року (а.с. 116 на звороті, 117).

Згідно з статтею 60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу) та відповідно до вимог статті 70 СК України частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один і з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з вимогами ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України.

У разі використання одним із подружжя спільних коштів усупереч статті 65 СК України, інший із подружжя має право на компенсацію вартості його частки.

У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

За змістом наведених норм, факт використання спільних коштів не в інтересах сім`ї повинен бути доведеним відповідними доказами.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 19 червня 2019 року у справі № 761/32404/14-ц.

У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року за № 11, роз`яснено, що грошові кошти (вклади), внесені у банківські установи за договорами банківського вкладу (депозиту) за рахунок заробітної плати, пенсії, стипендії, інших доходів подружжя, незалежно від їх виду та від того, на чиє ім`я з подружжя вони внесені, відповідно до ст. 61 СК України, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У п. п. 23, 24 вказаної постанови Пленуму ВСУ судам роз`яснено, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Під час розгляду справи судом першої інстанції правильно встановлено, що на депозитний рахунок на ім`я ОСОБА_1 , відкритого в ПАТ КБ «Приватбанк», були внесено кошти в сумі 6800 доларів США отримані за рахунок заробітної плати ОСОБА_2 , а тому правильно виходив з того, що вказані кошти та нараховані відсотки на вказану суму є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Разом з тим, позивач ОСОБА_2 , звертаючись з позовом до суду про стягнення з ОСОБА_1 на його користь однієї другої частини коштів банківського вкладу за договором № SAMDNWFD00 в сумі 3400 доларів США та відсотків по ньому в розмірі 717, 26 доларів США, як компенсації частки в спільному майні подружжя, не надав суду належних та допустимих доказів про використання спірних коштів ОСОБА_1 не для задоволення потреб сім`ї, а на інші потреби, без відома та проти волі позивача. І з цього приводу є підставними доводи апеляційної скарги.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що грошові кошти, що знаходилися у банку на відповідному банківському рахунку, відкритого на ім`я ОСОБА_1 , були зняті нею у період шлюбу, а тому, колегія суддів вважає, що підстави для їх поділу відсутні.

За змістом чч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється за засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги, має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

З урахуванням викладеного вище, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1/2 частини банківського вкладу та 1/2 частини відсотків по ньому підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З врахуванням того, що позивач ОСОБА_2 має статус учасника бойових дій та звільнений від сплати судового збору, та відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, сплачений при подачі апеляційної скарги ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1497 грн 65 коп ( згідно з квитанцією № 40 від 11.12.2019 на суму 1327 грн 80 коп, згідно з квитанцією № 132 від 14.01.2020 на суму 169 грн 90 коп) слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому КМУ.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 листопада 2019 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1/2 частини банківського вкладу та 1/2 частини відсотків по ньому, стягненні з ОСОБА_1 на користь держави 998 грн 43 коп судового збору скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення 1/2 частини банківського вкладу та 1/2 частини відсотків по ньому відмовити.

Компенсувати ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір в розмірі 1497 грн 65 коп (згідно квитанції № 40 від 11.12.2019 року на суму 1327 грн 80 коп; згідно квитанції № 132 від 14.01.2020 року на суму 169 грн 90 коп) за рахунок держави у порядку, встановленому КМУ.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23 липня 2020 року.

Суддя-доповідач І.В. П`єнта

Судді: А.П. Корніюк

О.І. Талалай