ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/2155/18
провадження № 2/753/3276/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"08" грудня 2020 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді Мицик Ю.С.
при секретарях Івашків О.В., Пугач Д.С., Римар М.М.
позивача ОСОБА_1
відповідач не з`явилася
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ в натурі частки з майна,-
До Дарницького районного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до ОСОБА_2 (далі-відповідач, ОСОБА_2 ) про поділ житлового будинку в натурі, згідно запропонованих експертом варіантів поділу. В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19.03.2013 домоволодіння АДРЕСА_1 визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з визначенням часток у праві власності кожного по Ѕ частці. В подальшому відповідач змінила прізвище та ім`я на ОСОБА_2 . Вартість майна, згідно технічного паспорта становить 591525 грн. Судове рішення переглядалося в апеляційній інстанції, але було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 25.06.2013. 03.02.2016 позивачем було здійснено реєстрацію права власності на нерухоме майно. Як учасники спільної часткової власності, сторони здійснюють належне їм право спільної власності лише за взаємною згодою, а також мають право на виділ та поділ належного їм на праві спільної часткової власності майна відповідно до положень ст. 367 ЦК України. Позивач неодноразово звертався до відповідачки з пропозицією поділити житловий будинок. Оскільки добровільної згоди щодо розподілу вказаного будинку сторони дійти не можуть, вважає свої права, як власника порушеними, а тому звернувся до суду з вказаним позовом.
20.02.2018 ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Шклянки М.П. позов було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків /а.с. 34/.
05.03.2018 ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Шклянки М.П. відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити в поряку загального позовного провадження /а.с. 66/.
03.07.2018 вказану справу у зв`язку з закінченням повноважень судді Шклянки М.П. передано до провадження судді Мицик Ю.С. відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями /а.с. 88/.
Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Мицик Ю.С. від 06.07.2018 було прийнято вказану справу до провадження та призначено підготовче судове засідання /а.с. 89-90/.
20.11.2018 ухвалою суду призначено по вказаній справі судову будівельно-технічну експертизу, зупинено провадження у справі на час проведення експертизи /а.с. 100-102/.
04.09.2019 ухвалою суду було поновлено провадження у справі, у зв`язку з надходженням висновку експерта /а.с. 143/.
Відповідач у встановлений строк відзив на позов не подала.
20.11.2019 ухвалою суду було закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті /а.с. 155-156/.
Позивач в судовому засіданні пред`явлений позов підтримав в повному обсязі позовних вимог, обґрунтовуючи його доводами, наведеними в позовній заяві, просив позов задовольнити з урахуванням Висновку експерта та виділити йому частку у домоволодінні АДРЕСА_1 , згідно варіанту № 1, співвласник 1.
Відповідачка в судове засідання повторно не з`явилась, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи в розумінні ст. 128 ЦПК України. Причини неявки суду не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.
Згідно зворотнього повідомлення представник відповідача був повідомлений належним чином про розгляд справи, до суду не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.
За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та її представника за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, оскільки позивач не заперечував проти заочного розгляду справи.
Заслухавши пояснення позивача, дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, на які позивач посилався, як на підставу своїх вимог та заперечень, суд на основі повно та всебічно з`ясованих обставин встановив наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19.03.2013 визнано домоволодіння АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . Визнано в порядку поділу майна подружжя право власності на Ѕ частину домоволодіння АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 та на Ѕ частину за ОСОБА_4 /а.с. 10-12/.
Вказане рішення суду набрало законної сили.
Згідно свідоцтва про зміну імені ОСОБА_4 змінила прізвище та ім`я на ОСОБА_2 /а.с. 70/.
Згідно з висновком експерта за результатами проведення вказаної експертизи, встановлено наступне.
Виділ співвласникам по 1/2 ідеальній частці житлового будинку АДРЕСА_1 не вбачається за можливе. Можливий виділ співвласникам частки житлового будинку АДРЕСА_1 з відступом від ідеальних часток співвласників. Можливі варіанти виділу співвласникам частин житлового будинку АДРЕСА_1 детально описані в дослідницькій частині та відображені на схемах в додатках № 1 -2 Висновку.
Для забезпечення ізольованого користування приміщеннями, які пропонується виділити співвласникам в запропонованих варіантах розподілу житлового будинку АДРЕСА_1 необхідно провести ремонтно-будівельні роботи, які детально описані в дослідницькій частині висновку. Крім того, квартири для влаштування яких співвласникам пропонуються приміщення житлового будинку, згідно вимог діючих нормативних документів, чинних на території України в галузі будівництва, повинні або можуть бути забезпечені таким інженерним устаткуванням:
- автономною системою електропостачання та слабких струмів;
- автономною системою газопостачання;
- автономною системою опалення;
- автономною системою водопостачання;
- автономною системою водовідведення.
Вартість і точний перелік робіт по зміні об`ємно-просторового рішення кожної з двох квартир житлового будинку, а також вартість по влаштуванню або переобладнанню систем інженерного устаткування, залежить від прийнятих рішень (об`ємно-планувальних, конструктивних, тощо), які обумовлюються розробленою і погодженою у встановленому законом порядку проектно-кошторисною документацією.
Розробка проектно-кошторисної документації, а також погодження документації у встановленому законом порядку з відповідними службами і установами не відноситься до діяльності Київського НДІ судових експертиз.
Експертом запропоновані можливі варіанти поділу вказаного житлового будинку, між співвласниками при умові відступу від ідеальних часток з визначенням грошової компенсації приведено в дослідницькій частині висновку.
Згідно Варіанту 1 висновку експерта відступ від ідеальних часток становить:
- відносно площі житлового будинку:
- для співвласника 1 (58/100 частини) - на 59,55 кв.м більше;
- для співвласника 2 (42/100 частини) - на 59,55 кв.м менше;
- відносно залишкової вартості житлового будинку:
- для співвласника 1 (58/100 частини) - на 117 481,00 грн. більше;
- для співвласника 2 (42/100 частини) - на 117 481,00 грн. менше.
Для забезпечення ізольованого користування приміщеннями, які пропонується виділити співвласникам необхідно провести наступні ремонтно- будівельні роботи:
- замурувати дверний проріз між приміщеннями 1 та 8;
- замурувати дверний проріз між приміщеннями 5 та 6;
- приміщення 12 (коридор згідно техпаспорту) площею 3,8 кв.м розділити перегородкою на приміщення 12-а та 12-6 кожне площею 1,9 кв.м;
- замурувати дверний проріз між приміщеннями 27 та 29;
- приміщення 38 (гараж згідно техпаспорту) площею 93,2 кв.м розділити перегородкою на приміщення 38-а та 38-6 кожне площею 46,6 кв.м;
- замурувати дверний проріз між приміщеннями 38-6 та 39;
- замурувати дверний проріз між приміщеннями 39 та 40.
Згідно Варіанту 2 висновку експерта відступ від ідеальних часток становить:
- відносно площі житлового будинку:
- для співвласника 1 (52/100 частини) - на 12,95 кв.м більше;
- для співвласника 2 (48/100 частини) - на 12,95 кв.м менше;
- відносно залишкової вартості житлового будинку:
- для співвласника 1 (52/100 частини) - на 32 293,00 грн. більше;
- для співвласника 2 (48/100 частини) - на 32 293,00 грн. менше;
Для забезпечення ізольованого користування приміщеннями, які пропонується виділити співвласникам необхідно провести наступні ремонтно- будівельні роботи:
- замурувати дверний проріз між приміщеннями 1 та 8;
- замурувати дверний проріз між приміщеннями 5 та 6;
- приміщення 12 (коридор згідно техпаспорту) площею 3,8 кв.м розділити перегородкою на приміщення 12-а та 12-6 кожне площею 1,9 кв.м;
- замурувати дверний проріз між приміщеннями 27 та 29;
- замурувати дверний проріз між приміщеннями 38 та 39;
- замурувати дверний проріз між приміщеннями 39 та 40 /а.с. 120-139/.
Право особи на судовий захист гарантовано статтею 55 Конституції України.
Так, згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожен має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа, як слідує зі змісту ч. 1 ст. 4 ЦПК України, має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами про поділ спільного майна або виділ з нього частки.
У відповідності до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Непорушність права власності гарантовано статтею 41 Конституції України.
Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (ст. 317 ЦК України).
Так, за змістом частин 1, 2 статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а також має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 7 ст. 319 ЦК України).
Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 1-2 ст. 321 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності (ч. 2 ст. 355 ЦК України).
За змістом ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні.
Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою (ч. 1 ст. 358 ЦК України).
Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації (ч. 3 ст. 358 ЦК України).
В той же час, як визначено ч. 1 ст. 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.
У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється (ч. 2 ст. 367 ЦК України).
Відповідно до роз`яснень, наведених в п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у зв`язку з цим ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась. У тих випадках, коли для поділу необхідне переобладнання та перепланування будинку, він проводиться при наявності дозволу на це виконкому місцевої Ради (ст. 152 ЖК УРСР).
При цьому, як роз`яснено п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», оскільки за чинним законодавством суд вирішує спори учасників спільної власності щодо розпорядження чи користування майном, то не слід розглядати як неправомірне позбавлення права власності присудження грошової компенсації за частку у спільній власності, якщо її неможливо виділити або поділити майно в натурі чи спільно користуватися ним.
Відтак, з огляду на правову природу вказаної норми, її застосування має наслідком утворення двох і більше окремих об`єктів нерухомого майна, відтак, має здійснюватись в контексті положень ст. 183 ЦК України щодо подільності речей.
Так, стаття 183 ЦК України критерієм для розмежування речей на подільні та неподільні визначає можливість збереження ними після поділу свого цільового призначення.
За визначенням статті 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.
Житловим будинком в розумінні ст. 380 ЦК України є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання.
Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженою наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 55 від 18.06.2007 року.
Виходячи з аналізу змісту норм ст.ст. 183, 358, 364, 379, 380 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.
Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.
Відтак, визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.
Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо).
У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок.
Водночас, стаття 129 Конституції України як одну із основних засад судочинства визначає змагальність сторін та свободу в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Так, з урахуванням імперативних вимог ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).
Доказами в розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до положень ст. 264 ЦПК України суд, ухвалюючи судове рішення, зобов`язаний встановити, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.
Разом з тим, експертом вказано на технічну можливість здійснення поділу в натурі спірного житлового будинку за умови відступу від ідеальних часток співвласників з визначенням грошової компенсації та розроблено 2 варіанти поділу спірного житлового будинку, що можливі за умови проведення ремонтно-будівельних робіт. Квартири, для влаштування яких співвласникам пропонуються приміщення житлового будинку, згідно вимог діючих нормативних документів, чинних на території України в галузі будівництва, повинні або можуть бути забезпечені таким інженерним устаткуванням: автономною системою електропостачання та слабких струмів; автономною системою газопостачання; автономною системою опалення; автономною системою водопостачання; автономною системою водовідведення.
Як вказує експерт, для цього необхідно розробити відповідну проектно-кошторисну документацію, а також погодити її у встановленому законом порядку з відповідними службами і установами.
Відповідно до положень ст. 152 ЖК УРСР, виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об`єкта в експлуатацію не потребується.
Отже, отримання відповідних дозвільних документів на переобладнання та перепланування жилого будинку у випадку втручання у несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування є необхідним.
Оформлення таких документів здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, передбаченому статтями 34-37, 39, 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».
Відповідно до п. 1 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року N 76, до елементів перепланування жилих приміщень належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків; переобладнання, в свою чергу, це: улаштування в окремих квартирах багатоквартирних будинків індивідуального опалення та іншого інженерного обладнання, перенесення нагрівальних, сантехнічних і газових приладів; влаштування і переустаткування туалетів, ванних кімнат, вентиляційних каналів.
Перепланування (переобладнання) будинків та нежитлових приміщень повинно відповідати проектній документації, державним будівельним нормам і правилам.
Як зазначає експерт у висновку та вбачається з аналізу наведеного переліку будівельних робіт, виконання яких необхідне для переобладнання житлового будинку, в тому числі, систем інженерного обладнання, у зв`язку з його поділом, запропоновані експертом варіанти передбачають втручання у інженерні мережі, відтак, потребують отримання дозвільних документів, що дають право на їх виконання.
В той же час, при поділі нерухомого майна в натурі у разі необхідності його переобладнання та перепланування до ухвалення рішення до матеріалів справи повинні бути надані відповідні висновки: технічний висновок про відповідність перепланування будівельним нормам і правилам, санітарно-епідеміологічним вимогам, правилам пожежної безпеки.
Залежно від обставин справи підлягають наданню висновки й інших служб, зокрема, погодження для встановлення відокремленого газо-, водо- та енергопостачання.
Виконання санітарно-гігієнічних вимог включає у себе вимоги до інсоляції, природного освітлювання, провітрювання, іонізації та мікроклімату приміщень жилих будинків, захисту їх від шуму, вібрації, електромагнітного і радіоактивного випромінювання.
Природне освітлювання повинні мати як жилі кімнати та кухні, так і неканалізовані вбиральні, вхідні тамбури до будинків, сходові площадки і загальні коридори.
Аналогічних висновків дійшов також Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду в постановах від 05.09.2018 у справі № 555/2512/15-ц, від 26.09.2018 у справі № 653/2820/15-ц , від 13.02.2019 у справі № 442/3436/13, від 11.11.2019 у праві № 697/1782/15-ц.
Водночас, згідно положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
За змістом ч. 3 ст. 2 ЦПК України диспозитивність є однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства.
Так, згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
При цьому, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, керує ходом судового процесу, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, а також запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків (ч. 5 ст. 12 ЦПК України).
Судом у встановленому законом порядку доведено до відома сторін їхні процесуальні права та обов`язки, а також роз`яснено позивачу наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, створені необхідні умови для реалізації сторонами своїх прав.
Всупереч цьому, відповідних дозволів компетентних органів, що дають право на виконання будівельних робіт, необхідних для здійснення поділу жилого будинку, технічних висновків про відповідність перепланування будівельним нормам та правилам, санітарно-епідеміологічним вимогам і правилам пожежної безпеки суду надано не було.
За таких обставин, враховуючи викладені вище положення законодавства та встановлені судом фактичні обставини справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, повно, всебічно та безпосередньо оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши усі обставини справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні даного позову з огляду на його недоведеність.
Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За таких обставин, у зв`язку з відмовою в задоволенні позову судові витрати покладаються на позивача.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 15, 183, 316-317, 319, 321, 328, 355-358, 367 ЦК України, ст.ст. 4-5, 12-13, 76-83, 89, 141, 258-259, 263-265, 268, 280, 352, 354 ЦПК України,
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ в натурі частки з майна - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 : АДРЕСА_2 , р.н.о.к.п.п.: НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 : АДРЕСА_2 , р.н.о.к.п.п.: невідомий.

Суддя: Ю.С. Мицик